- Udělala jsi ze mě feťačku! - Dala jsem ti život.
Ahoj, Sofie, tady Veronika. Dnes nepřijdu kvůli nemoci.
Kde jste vzala ten náhrdelník?
Byl Josefinin.
Dala mi ho.
Mluvil jsem s Johanem Rutfjällem.
- Alex tam nebyl. - Pojďme ho předvést.
Hanna žila ve stáji. Často chtěla být sama.
Je to Nassirův případ. Máš mu pomáhat
a nevést vlastní vyšetřování. Tohle je varování.
Co cítíš?
Je tam on?
MÁMA JE OPRAVDU NAŠTVANÁ
MÁMA
TÁTA
Říká, že o nás nikdo nesmí vědět.
Ale pořád s ním chci být.
ALE POŘÁD S NÍM CHCI BÝT
VÍM, ŽE TO MOŽNÁ JE... ALE TEĎ UŽ VÍM, ŽE...
ALEX
Alex mě opravdu miluje.
Když budu s Alexem, T se nikdy neodváží.
Pak se ke mně T nedostane.
Potřebuje podporu a extra pomoc.
Tohle nebývá snadné. Je tolik otázek a pocitů, které je třeba brát v potaz.
Jsem si jistá, že potřebujeme větší...
Je to všechno složité.
Promiňte, co jste říkala?
Že z výsledků vyplývá, že Simon ADHD nemá.
Ale jak je to možné? Splňuje téměř všechna kritéria.
Ano, ale není to tak jednoduché.
Nedokáže v klidu sedět, soustředit se,
je pro něj těžké komunikovat se spolužáky...
Ano, toho všeho jsme si také všimli.
Je pravda, že Simon vykazuje některé znaky,
které si často spojujeme s neurodiverzitou,
jeho chování je ale rozporuplné.
Jakým způsobem?
Působí to, jako by se tak choval záměrně.
Jako by to byla strategie.
- Jak to myslíte, "záměrně"? - V takovýchto situacích
se zpravidla podíváme po hlavních příčinách,
které jsme z rozhovoru se Simonem zjistili.
Na to, co jsme odpozorovali
a co jsme se dozvěděli od vás, rodičů.
A?
Je zcela zřejmé, že Simona pohání velmi silná úzkost.
Úzkost? Z čeho?
Tato úzkost se týká především vás.
Mě?
Ano.
- Jak? - No,
zaprvé pracujete pro policii, což mu přináší pocity nejistoty.
"Co se mámě stane v práci?"
Také jsme si všimli, že vás vždy rychle brání.
Což způsobuje, že jeho myšlenky snadno zabloudí
a pak působí nesoustředěně.
Nevšiml jsem si, že by Simonovi Veroničina práce způsobovala problémy.
Ani Liv, když už jsme u toho.
Naše děti mají dobrý a bezpečný domov.
Jasně. Nechceme vaší výchovu zpochybňovat.
Jsme tu, abychom Simonovi pomohli.
Díky.
Za co?
Že ses mě tam zastal.
Vážně teď nepotřebuju,
aby nás řešila sociálka.
O svou rodinu se starám dobře.
Kéž bys ty byla víc přítomná.
Počkej.
To ty mě popisuješ jako špatného rodiče?
- Na nic jsem neodpovídala. - Ne, klid.
Jen jsem řekl pravdu.
Kvůli Simonovi, dobře?
Myslíš si, že je to moje chyba.
- Zdravím. - Zdravím.
- Víte, kde je Julie? - Je ve stodole.
Dobře, díky.
Zdravím.
Dobrý den, Julie.
Dobrý den.
Anita tu není.
Ne, já chci mluvit s vámi.
O tom náhrdelníku.
Opravdu netušíte, kde ho Josefin mohla získat?
Mohla si ho koupit sama? Mohl jí ho někdo dát?
Nevím.
Julie, no tak. Pomozte mi.
No tak...
Randila se staršími muži online.
Chce vidět moji vagínu za oblečení od Ralph Lauren.
Tak levná nejsem, kamaráde.
Co budeš s těmi penězi dělat?
Daruji je organizaci na ochranu zvířat.
Ne, koupím si vlastního koně, na kterého máma nebude mít vliv.
Nechutnej slizoun.
- Co? - Nic.
Hele...
Tohle si vezmi.
Jako poděkování za to, že jsi mi půjčila počítač a...
- Fakt? - Jo.
Mohl jí ten náhrdelník dát Niklas Borsén?
Takhle levně by se neprodala.
Víte, jestli některý z jejích kontaktů začínal na T?
Nemám ponětí, nikdy jsme nemluvily o tom, s kým je.
Nikdy vás nenapadlo nahlásit to policii?
- Nikdo se neptal. - A vás to prostě nenapadlo?
Ne.
Nenapadlo.
Jestli je to všechno, tak už půjdu.
Čeká mě práce.
Jasně, stáje teď přece vedete vy.
ZATČEN ZA VRAŽDU 17LETÉ DÍVKY
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj. Kde jsi byla?
Na schůzce ve škole.
Dobře, teď máme výslech a myslím,
že by bylo dobré, kdybys tam byla. Pojď.
Než začnete klást otázky,
můj klient by chtěl upřesnit některá svá předchozí tvrzení.
Můžeš, Alexi.
S Hannou jsem spal.
Dobře. To už jsme věděli.
Viděli jsme se v den, kdy se chystala odejít.
V kolik hodin?
Nevím přesně, ale někdy přes den.
A měli jste sex?
Odpovězte nahlas.
Ano.
Věděl jsem, že odchází, tak jsem se chtěl rozloučit.
Asi jste se tedy vídali pravidelně.
Ano. Byl jsem s Andreou, ale...
S Hannou to bylo něco jiného, bylo to...
Byla někdo, koho jste mohl využít?
Na to nemusíš odpovídat.
Podle Lova Grana se vás Hanna bála.
- Proč myslíte, že to tak bylo? - Hanna se mě nebála.
Proč by? S tím Lovem jsme se nikdy ani neviděli.
Videa ukazují, že jste jí ubližoval.
Byl jsem mladý, není to něco, na co bych byl hrdý, ale...
Podívejte, já Hannu miloval.
Vraťme se ke dni vraždy.
Potkali jste se a měli sex.
Kde jste se potkali?
Vždy jsme se potkávali v tátově lovecké chatě.
Která je necelý kilometr od místa,
kde byla Hanna nalezena pohřbená?
Podívejte, chápu, že si myslíte, že...
Ale já... nic jsem neudělal.
Zatím jste neřekl jediné slovo, které by mě přesvědčilo o opaku.
Sedm let jste nevynechal žádný zápas.
Ale v tento konkrétní den ano. Proč?
Říkám vám, že jsem Hannu miloval a ona se chystala odejít.
Tak jsem ji chtěl přesvědčit, aby to nedělala, a...
Ale nezáleželo na tom, co jsem říkal, ona už byla rozhodlá...
Dal jste Hanně něco?
Ne.
Náhrdelník?
- Se zlatým motýlem? - Ne.
Víte, jestli se Hanna vídala s nějakými dalšími muži?
Co? Ne.
- Stýkala? - Ne.
Vídala jiné muže?
- Víte, jestli... - Už na tu otázku odpověděl.
Setkala se s někým jiným online nebo kdekoli jinde?
- Vídala někoho dalšího? - Dáme si pauzu.
Můžete zůstat tady, my se hned vrátíme.
Počkej.
Měla jsem důvod, proč ty otázky položit.
Pamatuješ si, jak jsem ti vyprávěla o Josefinině vraždě?
Jak víme, že nejde o stejného pachatele?
Veroniko, máme zde podezřelého pachatele
bez alibi, který na videu škrtí oběť při sexu.
Přiznal se, že ji viděl v den, kdy nejspíš zemřela,
a to v oblasti, kde jsi našla tělo.
Řekni mi, co víš a co jsem přehlédl?
Hanna a Josefin měly stejné náhrdelníky.
- Stejné náhrdelníky? - Dostaly je od něj.
Může to být ten odsouzený za Josefininu vraždu, nebo někdo jiný.
Kolik mladých dívek má rádo motýly? Co?
Prodávají je v každém klenotnictví.
- Jo, ale... - Už žádné ale. To stačí.
Nic z toho, co jsi řekla, mě nepřesvědčilo.
Chci, aby sis pro zbytek dne vzala volno.
- Co? - Jdi domů.
- Ahoj. - Ahoj.
- Podepíšeš se mi tady? - Jo.
- Ano? - Ahoj, to jsem já.
Vím, že se mnou teď nechceš mluvit,
ale jsem v pečovatelském domě a nejede mi autobus.
Řídíš?
Mohla bys mě vyzvednout? Teď?
Katrin!
Musíš mi dát další šanci.
Ne, nemůžu.
- Prosím, dej mi šanci. - Nechci.
- Zdravím. - Zdravím.
Všechno v pořádku?
Ano, jenom chci domů.
Jo...
Dobře.
Sbohem.
- Ahoj. - Ahoj.
Rasmus říkal, že se mnou chceš mluvit.
To je pravda, slyšel jsem, že jste s Veronikou měli řeč
nebo jak to nazvat.
Něco, o čem bych měl vědět?
Ne. O nic moc nešlo.
Jen zmínila starý případ,
který by se prý mohl týkat Hanny Hagmanové.
Josefin Forssová?
- Ano. - Taky to přede mnou zmínila.
Onehdy mi zavolala Josefinina matka
a říkala, že u ní Veronika byla a na něco se ptala.
Dobře.
Ale poslouchej...
Budu k tobě upřímný.
Nassire, podívej, Veronika
má za sebou období psychických problémů.
Dvakrát měla nemocenskou a byla hospitalizována.
Moc doufám, že tohle není to samé.
- Jo. - Takže bych chtěl...
No, pokud si něčeho všimneš, hned za mnou přijď.
- Ano, samozřejmě. - Dobře.
Hele, poslouchej... Počkej chvíli.
Můžeme...
Můžeme si trochu popovídat, dokud jsme sami?
Tady?
Jo, tady je to dobré, ne?
Byl jsem ve skříni.
A byl jsem celkem překvapen.
Přišlo mi, že by to mělo být u tebe v práci.
Na stanici.
Myslela jsem, že jde o Simona.
Provádíš vlastní vyšetřování z domova?
Opravdu bych rád věděl, co se děje.
Haló?
Co to teď v práci sakra děláš?
Veroniko?
Maj-Britto!
Co tady děláš?
- Začalo pršet. - Ano, dokonce začalo pršet.
Veroniko?
Co se děje?
Musím s tebou mluvit.
Liv, mohla bys jít do svého pokoje, prosím?
Potřebujeme s mámou mluvit o samotě. Dobře?
Chci ti to říct.
A chci, abys mi věřil.
Dobře.
Tomasi...
Vidím lidi, kteří už tu nejsou.
Ukazují se mi.
- Veroniko... - Nejsem blázen.
Je to skutečné. Slibuju.
- Je teď tady. - Kdo?
Dívka támhle u stromu. Vidíš toho ptáka?
Vidíš ho?
Jo, vidím ho.
Tomasi, poslouchej mě.
Je to pravda, slibuju. Prosím, vím, jak to zní, ale nejsem blázen.
- Prosím, musíš mi věřit. - Dobře.
Dobře.
Věřím ti.
Zlato...
Věřím ti.
Dobře?
Jasně, že ti věřím.
Pojď, posaď se.
Díky. Jsem tak rád, že jsi mi to řekla.
Nejsi sama.
Nikdy nejsi sama.
Donesu náplasti.
Haló, tady Tomas.
Ano, mluvil jsem s ní o tom.
Asi máš pravdu. To bude nejlepší.
Dobře, můžeme se setkat, až budeš v nemocnici?
- Veroniko. - Tati?
- Tati, co se děje? - Veroniko, počkej.
- Haló, tady Tomas. - Dobrý den, tady Saga Morén.
Volám z...
Dobře.
Dobrý den, doktorka na vás čeká.
Jak jsem říkala, vyvázla bez větších zranění,
ale když sem dorazila, tak vyváděla.
Dali jsme jí sedativa, takže bude spát celou noc.
Co se stalo?
Okolnosti nejsou jasné,
ale zřejmě najela přímo do stromu.
Ona...
teď byla trochu nesvá.
Než nastoupila do auta, byla naštvaná a...
No, zmatená.
Vidím, že už byla dvakrát hospitalizována
a že měla psychózu.
A tím to nekončí.
Už jako dítě měla vidiny.
Říkala, že vidí mrtvé lidi.
A že za ní přišli.
To mi řekla teď.
Než nastoupila do auta.
Ach, Bože.
Kdy bude máma doma?
- To nevím. - Říkal jsi, že není zraněná.
Ano, ale...
Někdy je potřeba trochu víc odpočinku.
Nechápu, jak to snášíš.
To je vždycky něco.
Proč sakra nemůže být normální mámou?
Liv.
Ale víš, že tě mám hodně rád, viď?
Jenom hodně?
Ne, nesmírně. Nekonečně.
Dobré ráno, Veroniko.
Jak se cítíte?
Dovolte.
Opatrně.
Dáte nám dvě minuty?
Samozřejmě.
Díky.
Pokusila ses zabít?
Co?
Pokusila ses zabít?
Ne. Ne, byla to nehoda.
Mám o tebe strach.
Není ti dobře. Jsi nemocná.
Tomasi, byla to nehoda, byla to...
Byla jsem v autě a...
Ale teď jsi tady, viď?
A dostaneš pomoc, tentokrát opravdovou.
A všechno...
Všechno bude v pořádku.
Říkal jsi, že mi věříš.
A pak jsi mě zradil.
Ale...
Duchové neexistují.
Veroniko.
Odejdi.
Haló, tady Nassir.
Ahoj, to jsem já.
Ahoj. Jak ti je?
Haló?
Neřekla jsem ti všechno.
Můžeš sem přijet?
Do nemocnice.
- Ahoj. - Ahoj.
Posaď se.
Slyšel jsem o té nehodě.
Mám Hannin deník.
Jaký deník?
Hannin deník.
Nemůžu říct jak, ale chci, abys mě poslouchal.
Napsala tam, že je zamilovaná do Alexe.
Ale je tu někdo jiný.
Někdo, koho se bojí, někdo, komu říká T.
Nevím, kdo to je.
Ale myslím, že by to mohl být vrah.
Nebo Niklas Borsén, ale ne Alex.
Vím, že vraždy Hanny a Josefiny spolu souvisí.
Vím to.
Ale ten Oskar nesedí.
Dobře. A kdo je Oskar?
Oskar Lidman.
Malý kluk, co před pěti lety spadl do řeky a utopil se.
Když Hanna zemřela, byl v lese.
Můžu to dokázat.
Zdravím, Veroniko, jmenuji se Mona.
Jsem z psychiatrického oddělení, pojďte prosím se mnou.
- Co? Ne. - Obávám se, že to není na vás.
Počkejte, my ještě neskončili.
Jdi ke mně domů, všechno je v mé skříni.
Záznamy, Hannin deník... Říkám, že jsme ještě neskončili.
- Promluvíme si, až se vrátíš. - Ne, teď!
Musíš se na to podívat.
Alex to nebyl.
Jdi do lesa, kde byla nalezena Hanna a hledej gumovou holínku,
je Oskarova.
Ztratil ji, když utekl z místa činu.
Co to sakra? Pusťte mě!
Slyšíte? Říkám vám, pusťte mě!
Pusťte mě!
Nassire!
No tak! Nassire!
Řekni jim, že to je nedorozumění!
Pusťte mě! Ne!
Ne!