- Du har gjort mig till en knarkare. - Jag gav dig ett liv.
Hej, Sofia, det är Veronika. Jag blir tvungen att sjukanmäla mig.
Var har du fått halsbandet ifrån?
Det var Josefins. Hon gav det till mig.
Jag har pratat med Johan.
- Alex var inte där. - Då tar vi in honom.
Hanna fick bo här ute i ladan. Hon ville vara själv.
Det är Nassirs fall. Du ska assistera honom,
inte bedriva en egen utredning. Det är en varning.
Vad känner du? Är han här?
Han säger att ingen får veta om oss.
Jag vill ju ändå vara med honom.
Alex älskar mig på riktigt.
Om jag är med Alex, vågar aldrig T.
Då kommer T inte åt mig.
Han behöver stöd och extrahjälp.
Det är svårt. Det är många frågor och känslor att ta hänsyn till.
Jag är säker på att vi vill nånting mer konkret.
Det är komplext, det här.
Förlåt, vad sa du?
Att resultatet säger att Simon inte har ADHD.
Hur är det möjligt? Han stämmer in på i stort sett vartenda kriterium.
Det är inte riktigt så enkelt.
Han kan inte sitta still. Han har svårt att koncentrera sig.
Han har svårt att interagera med sina kamrater.
Ja, allt det du säger nu har vi också märkt.
Det är riktigt att Simon har vissa mönster som stämmer överens
med vad man ofta förknippar med neuropsykiatrisk funktionsvariation.
Hans beteende är motsägelsefullt.
Hur då?
Ja, det är som att han väljer att vara på det här sättet.
Som att det är en strategi.
- Vadå "väljer"? - Det vi gör i ett sånt här läge
är att vi kollar på bakomliggande orsaker.
Vad som har kommit fram i samtal med Simon,
vad vi har sett hos honom
och vad ni som vårdnadshavare har uppgett för svar.
Och?
Det är väldigt tydligt att Simon drivs av en stark oro.
Oro? För vadå?
I första hand är den oron väldigt riktad kring dig.
- Mig? - Ja.
- Hur då? - Men...
Till att börja med är du polis, vilket gör att han lätt blir osäker.
"Vad ska mamma råka ut för på jobbet?"
Sen har vi också märkt att han är väldigt mån om att skydda dig.
Vilket gör att han lätt flyger iväg med tankarna på annat håll
och kan uppfattas som väldigt disträ.
Jag upplever inte att Veronikas jobb är ett problem för Simon.
Eller för Liv, för den delen.
Våra barn har ett tryggt och bra hem.
Ja, vi är inte här för att ifrågasätta er.
Vi är här för att hjälpa Simon.
Tack.
För vadå?
För att du backade upp mig.
Det sista jag behöver är att bli utredd av socialen.
Jag kan ta hand om min familj.
Om bara du försökte vara lite mer närvarande.
Vänta.
Är det du som beskrivit mig som en dålig förälder?
- Jag har inte fått några frågor. - Slappna av.
Jag sa bara som det är.
För Simons skull, okej?
Du tycker att det är mitt fel.
- Hej. - Hej.
- Vet du var Julia är? - Hon är i ladan.
Okej, tack.
Hej.
- Hej, Julia. - Hej.
- Anita är inte här. - Nej, det är dig jag vill prata med.
Om det där halsbandet.
Har du verkligen ingen aning om var Josefin kan ha fått det?
Kan hon ha köpt det själv? Kan hon ha fått det av nån?
Jag vet inte.
Julia, kom igen. Hjälp mig här.
Du...
Hon sugardejtade på nätet.
Skulle han få se min fiffi för en Ralph Lauren liksom?
Jag tror att jag är värd lite mer än så, gubben.
Vad ska du med alla pengarna till?
Jag ska donera dem till en djurrättsorganisation.
Nej, jag ska köpa en egen häst som mamma inte bestämmer över.
Jävla äckel.
- Vadå? - Nej, inget.
Du...
Du kan få det här av mig.
Som tack för lånet av datorn och, ja...
- På riktigt? - Mm.
Kan hon ha fått halsbandet av Niklas Borsén?
Hon skulle inte sälja sig för det här.
Vet du om nån av hennes kontakter börjar på T?
Ingen aning. Vi pratade aldrig om vilka de var.
Du tänkte aldrig på att berätta det här för polisen?
- Det var ingen som frågade. - Då tänkte inte du på det?
Nej.
Nej, det gjorde jag inte.
Så om det inte var nåt mer måste jag gå nu.
Jag har ett jobb att göra.
Ja, det är du som sköter stallet nu.
- Hej. - Hej.
Hej, var har du varit?
På möte i skolan.
Okej, vi har förhör nu. Jag tror att det är bra om du är med. Kom.
Innan ni börjar ställa frågor
vill min klient ändra vissa tidigare uttalanden.
Varsågod, Alex.
Jag låg med Hanna.
Okej. Det vet vi redan.
Vi träffades dagen då hon skulle åka.
Vilken tid?
Jag vet inte exakt, men nån gång på dagen.
Och ni hade sex då?
Svara högt med rösten.
Ja.
Jag visste att hon skulle sticka så jag ville väl säga hej då.
Det låter som om ni träffades regelbundet.
Ja, jag var ju med Andrea, men...
Det här med Hanna - det var nåt annat. Det var...
Hon var nån du kunde utnyttja.
Du behöver inte svara på det.
Enligt Love Gran var Hanna rädd för dig.
- Varför var hon det? - Hanna var inte rädd för mig.
Varför skulle hon vara det? Jag har inte ens träffat Love.
På filmerna ser man att du gör henne illa.
Jag var ung. Det är inget jag är stolt över, men...
Jag älskade Hanna.
Om vi återgår till morddagen, då.
Ni träffades och hade sex. Var sågs ni nånstans?
Vi hängde alltid i min pappas jaktstuga.
Den som ligger mindre än 1 km från där Hanna hittades nedgrävd?
Jag fattar att ni tror att jag...
Men det var inte... Jag har inte gjort nånting.
Hittills har du inte sagt ett ord för att övertyga mig om motsatsen.
Du hade inte missat en enda match på sju år.
Men just det här dagen väljer du att stå över. Varför?
Jag säger ju det. Jag älskade Hanna och hon skulle sticka.
Jag ville övertyga henne att inte göra det och jag...
Men det spelade ingen roll vad jag sa. Hon hade bestämt sig.
Gav du Hanna nånting?
- Nej. - Ett halsband?
- Med en guldfjäril på? - Nej.
Vet du om Hanna träffade några andra män än dig?
Va? Nej.
- Gjorde hon det? - Nej.
Träffade hon andra män än dig?
- Vet du nånting... - Han har redan svarat på frågan.
Träffade hon nån på internet? Eller nån annanstans?
- Träffade hon nån annan? - Vi tar en paus här.
Ni kan sitta kvar. Vi kommer strax.
Vänta.
Det finns en anledning till att jag ställde frågorna.
Minns du att jag berättade om mordet på Josefin?
Hur vi kan vara säkra på att det inte är samma person?
Veronika, vi har en misstänkt förövare här.
Utan alibi. Som finns på film när han har strypsex med offret.
Han har erkänt att de träffades samma dag som hon förmodligen dog.
I området där du hittade kroppen.
Förklara för mig, vad vet du som jag har missat?
Hanna och Josefin hade likadana halsband.
- Likadana halsband? - De fick dem av honom.
Det kan vara han som sitter inne för mordet på Josefin eller nån annan.
Hur många unga tjejer gillar inte fjärilar? Va?
De säljs nåt sånt på varenda jävla Guldfyndbutik.
- Ja, men... - Inga mer men. Det räcker.
Du har sagt det. Ingenting har övertygat mig.
Jag vill att du tar ledigt resten av dagen.
- Va? - Gå hem.
- Hej. - Hej.
- Kan jag få en påskrift? - Ja.
- Ja? - Hej, det är jag.
Du, jag vet att du inte vill prata med mig just nu
men jag är på äldreboendet och bussen kommer inte.
Är du ute och kör?
Kan du hämta mig? Nu?
- Mm. - Bra.
Katrin...
Du, jag måste få prova en gång till.
Nej, nej, jag kan inte.
- Snälla, får jag prova en gång till? - Jag vill inte.
- Hej. - Hej.
Har det hänt nåt, eller?
- Nej, jag vill bara åka hem. - Ja...
Okej.
- Hej då. - Hej då.
- Hej. - Hej.
Rasmus sa att du sökte mig.
Ja, just det. Jo, jag hörde att du och Veronika hade haft en...
diskussion, eller vad man ska kalla det.
Är det nånting som jag behöver veta?
Nej, det var inget särskilt. Hon tog bara upp ett gammalt fall
som hon tror kan ha att göra med Hanna Hagman.
Josefin Forss?
- Ja. - Hon tog upp det med mig med.
Josefins mamma ringde mig häromdagen.
och sa att Veronika hade varit där och ställt några frågor.
Okej.
Men du...
Jag ska vara ärlig med dig.
Nassir, det är så att Veronika
har haft perioder av mental ohälsa.
Sjukskriven två gånger och inlagd och så där.
Jag hoppas verkligen att det inte är nåt sånt på gång igen.
- Nä. - Så jag vill att om du...
Om du märker nånting så kom till mig på en gång.
- Ja, självklart. - Bra.
Du, vänta lite.
Kan vi...
Vi kan väl prata lite medan vi ändå är ensamma?
- Här? - Ja, det går väl bra?
Jag var inne i garderoben.
Och jag blev lite förvånad.
Det såg ut som om grejerna hörde hemma på ditt jobb.
- På polisstationen. - Jag trodde du ville prata om Simon.
Bedriver du en egen utredning hemifrån?
Jag skulle verkligen vilja få veta vad det är som pågår.
Du? Vad fan är det du håller på med på jobbet?
Veronika?
Maj-Britt!
Vad gör du här ute?
- Det började regna. - Ja, det började regna till och med.
Veronika?
Vad hände?
Jag måste prata med dig.
Liv, kan du gå upp på rummet, är du snäll?
Jag behöver prata ensam med mamma. Okej?
Jag vill berätta nu.
Och jag vill att du tror mig.
Okej.
Tomas...
Jag kan se människor som inte finns längre.
De visar sig för mig.
- Veronika... - Jag är inte galen.
Det här är på riktigt. Jag lovar.
- Hon är här nu. - Vem?
Flickan vid trädet där. Ser du fågeln?
Ser du den?
- Ja, jag ser den. - Tomas, lyssna på mig.
Det är sant. Jag lovar. Jag hör hur det låter. Jag är inte galen.
- Snälla, du måste tro på mig. - Okej.
Okej.
Jag tror dig.
Älskling...
Jag tror dig. Okej?
Självklart gör jag det.
Kom, sätt dig ner.
Tack. Jag är glad att du berättade.
Du är inte ensam. Du är aldrig ensam.
Jag hämtar plåster.
Hej, det är Tomas.
Ja, jag har pratat med henne.
Du har nog rätt. Det är nog bäst så.
Okej, kan du träffa oss på sjukhuset?
- Veronika? - Pappa?
- Pappa, vad händer? - Veronika, vänta.
- Hej, det är Tomas. - Hej, jag heter Saga Morén.
Jag ringer från...
Okej.
Hej, läkaren kan ta emot dig nu.
Som sagt har hon klarat sig utan större skador
men hon var psykotisk när hon kom in.
Vi har gett henne lugnande så hon kommer sova hela natten.
Vad var det som hände?
Omständigheterna är lite oklara. Hon ska ha kört rakt in i ett träd.
Hon... har varit lite ur balans.
Innan hon åkte var hon upprörd och...
Ja, förvirrad.
Jag ser att hon har varit intagen två tillfällen
och att hon har haft en psykos.
Det går längre tillbaka än så.
Redan som barn hade hon vanföreställningar.
Hon sa att hon såg döda människor och att de kontaktade henne.
Det var vad hon sa till mig.
Innan hon körde iväg.
Åh, herregud.
När kommer mamma hem?
- Det vet jag inte. - Du sa att hon inte är skadad.
Ja, men...
Ibland behöver man vila lite extra.
Jag fattar inte hur du orkar.
Det är alltid nåt med henne.
- Varför kan hon inte vara vanlig? - Liv...
Du vet väl att jag älskar dig?
Bara en gång?
Nej, många gånger. Miljoner gånger.
God morgon, Veronika.
Hur mår du?
Om du låter mig...
Ta det lugnt.
- Kan du ge oss två minuter? - Absolut.
Tack.
Försökte du ta livet av dig?
Va?
Försökte du ta livet av dig?
Nej. Nej, det var en olycka.
Jag är orolig för dig.
Du mår inte bra. Du är sjuk.
Tomas, det var en olycka. Det var...
Jag satt i bilen och...
Men nu är du här, eller hur?
Och du ska få hjälp. På riktigt den här gången.
Så allt...
Allt kommer att bli bra.
Du sa att du trodde på mig.
Sen gick du bakom min rygg.
Men... Det finns inga spöken.
Veronika...
Gå.
- Ja, det är Nassir. - Hej, det är jag.
Hej, hur är det?
Hallå?
Jag har inte berättat allt.
Kan du komma hit?
Till sjukhuset.
- Hej. - Hej.
Sätt dig.
Jag hörde om olyckan.
Jag har Hannas dagbok.
- Vadå för dagbok? - Hannas dagbok.
Jag kan inte förklara hur, men jag vill att du lyssnar.
Hon skriver i den att hon är kär i Alex.
Men det finns nån annan.
Nån som hon är rädd för. Nån hon kallar för T.
Jag vet inte vem det är.
Men jag tror att han är mördaren.
Eller Niklas Borsén, men det är inte Alex.
Jag vet att morden på Hanna och Josefin hör ihop.
Jag vet det. Det är bara Oskar som faller ur.
- Okej, och vem är Oskar? - Oskar Lidman.
Det var en pojke som föll i älven och drunknade för fem år sen.
Han var i skogen när Hanna dog. Jag kan bevisa det.
Hej, Veronika. Jag heter Mona.
Jag är från psykiatriska avdelningen och du får följa med mig.
- Va? Nej. - Du får tyvärr inte välja själv.
Vänta, vi är inte klara här.
Åk hem till mig. I min klädkammare finns allt.
Journaler, Hannas dagbok... Jag säger att vi inte är klara.
- Vi pratar om det här senare. - Nej, nu.
Du måste kolla upp det här. Det är inte Alex.
Åk till skogen där Hanna hittades. Nära där. Leta efter en stövel.
Det är Oskars stövel.
Han tappade den när han sprang från platsen.
Vad fan? Släpp mig.
Hör du mig? Släpp, säger jag.
Släpp!
Släpp mig! Säger jag!
Nassir!
Släpp mig! Nassir!
Säg att det har blivit ett missförstånd!
Släpp! Sluta!
Nej! Nej!
Undertexter: Sara Ulvinge plint.com