- Не мога да говоря за това. - Защо, Рори?
Ами вижте, направих си една равносметка на живота
и осъзнах, че прецаках всичко.
Не виня никого и не се самосъжалявам,
но това е самата истина.
Всичко опропастих.
Дотук добре.
Защо мислиш така?
- Няма значение, непоправимо е. - Важно е.
- Искаш ли да си отново с бившата си жена? - Не, тя няма да се върне.
И не я виня, сам съм си виновен.
А синът ти?
Защо не ти се говори?
- Отчаян ли си? - Нищо ми няма.
Не мога да отговоря на някои въпроси, ще ви създам грижи.
Или ще ме вкарате в клиника и тогава аз ще имам грижи.
- Опасен ли си за себе си? - Днес не.
Какво значи това, Рори?
Правя каквото трябва,
но неотдавна осъзнах, че няма да стане по-добре.
И си казах, че ако се чувствам така след една година,
ще тегля чертата.
Кога го реши?
Преди около година.
Рори?
Всичко ли опита?
Не всичко.
Голям си мъж, а? На велик ли ми се правиш?
Раздрънкал си се за стоката ни?
Как може да си толкова тъп бе!
Какво става, като се разплямпаш точно преди изборите, а?
Някакви предположения?
Като пуснеш мухата, никой вече не се хваща да работи.
От страх.
Закопа ме!
Стоката е у мен и е уникална,
обаче заради теб не намирам пукнат човек да ми я пласира.
- Ще оправя нещата! - Как точно, мамицата му?
Имам цял екип, ние ще се заемем с това.
Работиш с олигофрени, които бършат подове в Куинси
и прецакват всичко.
Сега кой нормален ще иска да ми свърши работата?
По-силно.
- Опитвам се! - Все едно надуваш балон.
Няма следи от алкохол. Отключване.
Коби Мърфи! Какви ги вършиш?
Веднага върни детето!
- Какво зяпаш? Прибирай се. - Коби!
Видя ли те отново, ще викна полиция!
Здрасти, Тери.
- Искаш ли да чуеш един виц? - Какво?
Да ти кажа ли какъв виц чух днес?
- Ало. - Коби Мърфи там ли е? Скалво се обажда.
- Дай ми да говоря с Коби Мърфи. - Задръж.
Коби!
- Казвай. - Какъв ти е проблемът?
Хареса ли ти в пандиза?
Пак ли ти се ходи да се обарвате с момчетата?
Боже, успокойте топката, г-н Кели.
- Ало. - Имам работа за теб.
- Да. - Ако я искаш, среща след час.
Ами добре. Чао.
Ако е това, което си мисля, вземай си нещата и се омитай от бара ми.
Хубаво.
- Късмет в живота. - Знаете ли какво?
Не ми трябва късмет.
Господин Кели?
Днес да сте пили някакъв алкохол?
Братовчедът на Бренда? Морският пехотинец?
- Да. - С какво се занимаваш сега?
Цикля паркет.
- Бившият затворник? - Така ли ще си говорим?
Кое не вдяваш?
Да, бях в затвора, но не ме изкарвай отрепка, пич.
Какво става? За какъв се има тоя?
- Свестен е, не ни издаде. - Все аз опирам пешкира, нали, Скалво?
- Погрижихме се за теб. - От две до три години затвор.
- Лежа 18 месеца. - Незаслужено.
Какво ми дойде до главата!
В този бизнес съм врял и кипял и това ли получавам?
Хвани единия, удари другия.
Смешно ли ти е?
Поничките.
Предполагам сте наясно, че след около седмица
е балотажът на кметските избори в Бостън.
Отсега е сигурно, че ще преизберат Мичели. Той печели всеки мандат.
- Още четири години! - Напред!
На партито в изборната вечер ще се разпределят порциите.
Кувертът е пет стотачки.
Мичели е старомоден. Иска кеш, по стотачка на питие.
Електронните плащания и криптото за него са глупости.
Кеш.
Всеки, който иска договор, трябва да дойде с черен сак.
Парите не се декларират пред демократите в Масачузетс.
- Къде е партито? - На пристанището.
Неудачници като вас не са виждали толкова пари.
Парите ще са без надзор,
докато не се появи бронираният камион на сутринта.
Значи ще ограбим кмета.
- Именно. - Каква е сумата?
За петнайсет минути работа
ще ви дам по десет процента от около 300 000.
- Ако са повече? - Ще получите повече.
Ако са по-малко?
Ще получите по-малко. Така е с процентите.
Трябват ми 32 480 долара.
Аз пък искам голям чеп,
но ще ти кажа същото, което ми каза Бог - "може би другия път".
Е, беше ми приятно, момчета.
Колко ти трябват?
Точно 32 480 долара.
- А ако делът ти е по-голям? - Разликата остава за теб.
- Така ли? - Да, но ако е по-малко...
- Ще ти дам колкото ти трябват. - Да.
- Дадено. - Съгласен.
Може ли сега да продължа?
Ще отидете с лодка.
Ще я вържете под доковете.
Ще ползвате задното стълбище.
Сигурно ще има четирима-петима, останали да почистят.
Веднага след кухнята е кабинетът, където ще са парите.
Ако няма пречки, се изнасяте.
- Скал ще вземе парите. - Значи повече няма да ги видим.
Успокой се и седни.
Още една тъпа забележка и ще се озовеш на дъното на океана.
Вие двамата ще се върнете на доковете и ще се приберете по живо по здраво.
След два дни ще ви навести Де Чико.
Това е Де Чико.
След това повече никога няма да се видим.
А ако Чой спечели на балотажа?
Какво каза?
Другият кандидат - Марк Чой.
Не останка от миналото, а визия за бъдещето.
Като нищо ще го изберат.
Същите мръсни номера. Нагледахме се на корупция.
- Чой е силен кандидат. - Ако спечели?
- Чайникът няма шанс. - Не се пали. Просто има много неясноти.
Ще ни оставите ли за малко?
Ако си паралия, ще си купиш ли яхтклуб?
Свърталище на надувки.
- Така ли протича обикновено? - В смисъл?
За разговора вътре питам.
- Първата ти поръчка ли е? - Не съм вчерашен.
Не е ли късно за ново поприще на 60 години?
- Не сменям попрището. - Защо си тук тогава?
Искам да направя нещо. Само веднъж.
Гледай да не сгафиш пак.
- Да не пипат парите. - Много ясно.
- А ти резни дела на този глупак. - С удоволствие.
Сложно е, внимавайте.
- Ще вържем лодките тук. - Това ли е схемата?
Очевидно.
Връзваме лодките и се качваме по задното стълбище.
- Ето я кухнята. - От сайт за имоти ли я изкопа?
Ще ме изслушате ли внимателно?
- Какво правиш? - Записвам си.
- Как кроим престъпление? - Няма да запомня толкова неща.
В 6:07 ч. сутринта идва камионът.
Пазачите ще са въоръжени и ще се правят на герои.
- Трябва да сме излезли преди 6:07 ч. - Преди 6:07 ч.
В случай че някой от тях се амбицира.
Бабаитът отзад е с 38-и калибър, отпред има още един пистолет и пушка.
Познаваш ли ги?
- Какво? - Познаваш ли пазачите?
Не лично.
Значи си екстрасенс? Нещо като джедай или Йода?
Проучих ги.
Управителят на ресторанта Дейв Уедж е на 55 г., с две деца
и два лабрадора, учил е за готвач.
Има десет години в италиански ресторант. Женчо е, няма да ни се опре.
Щом казваш.
- Ти да мълчиш. - Откъде знаеш как ще реагира?
Какво ни интересува, че е учил за готвач и му знаеш кътните зъби?
Ще ограбваме ресторант, не се вживявай толкова.
Като приключим тук, с теб ще си поговорим.
Какво мислиш, умнико?
Нищо.
Време е. Готови ли сме?
Само още нещо, за последно.
Ако не изпълняват нарежданията ми?
Само кажи: "Имам оръжие".
Тогава това и ще направя.
Всичко е точно.
ЛЕДЕНА ПЪРЗАЛКА
По-полека, Скал.
- Искаш ли да ме заместиш? - Не, ти си капитанът.
Виждаш ми се спокоен.
Няма от какво да се боя. 6:07 ч.
- Да не ти хлопа дъската? - А на теб?
Да, но поне го знам.
- Какво стана? Спряхме. - Заседнахме.
- Разклатете лодката. - Не клати.
- Заорахме. - Опитвам се да се измъкна.
Не спирайте да клатите.
Господи, потъваме.
- Помощ, кучи сине. Потъваме, капитане. - Мамка му!
- Умирам си да плувам в студа. - Пълним се с вода.
Кой ти даде капитански лиценз? И аз искам.
Караш донякъде и после: "Оправяйте се".
Поне е януари.
Пари може да не видим, но пневмонията ни е в кърпа вързана.
- Млъкни и се стегни. - Малко мръсна вода, чудо голямо.
Стълби, маска, врата, кухня, на пода.
- Млъкни и си сложи маската. - Касата, парите, 6:07.
- Три, две... - Стой! Един последен бърз въпрос.
Не сега!
- Влизайте в кухнята! Бързо! - На пода!
Оставете телефоните в мивката и сядайте на пода.
Втасахме я!
Мамка му!
Вържете ги.
- Имаме шест свински опашки, умнико. - Ами измисли го.
- Какво правиш бе? - Извинете, майка ми звъни.
Събери им телефоните.
Да ви видя на пода! Телефоните в мивката.
Ето какво ще направим. Помощникът ми ще ви вкара във фризера.
Кажи на хората какво ще им направиш.
Какво?
Обичаш ли да ги измъчваш?
Имам оръжие!
Да, имаш оръжие.
Но не искаш да го използваш, нали?
Не, така че не ме карайте да стрелям.
Успокойте се, станете и оставете телефоните си на плота.
- После влезте във фризера. - Фризерът, телефоните на плота.
Вземете си храна и напитки.
Не се карайте и скачайте на едно място да не измръзнете.
Един по един, спокойно.
Мил съм чинии в кухня, егати ужасът. Като мъжка съблекалня, но с храна.
Защо сте толкова много?
Продължава празненството от снощи, Чой спечели.
Марк Чой е спечелил изборите?
Нали уж нямаше шанс?
Мичели не е признал резултата. Навън е пълно с хора.
- Какво става? - Казах ви, че Чой има шанс.
Къде са, дявол го взел?
Бяха много, два пъти идваха да изнасят.
Напълни сака.
- С какво? - Просто пълни.
Да дам по-малък?
- Къде са парите? - Снощи са ги изнесли, били много.
- Няма пари? - Празно е.
Я излезте, мамка ви!
- Пистолет ли ми насочи? - Стига.
Майната му.
Какво ти става?
- Каза, че работата е опечена. - Стават грешки.
Млъквай!
- Признайте резултата. Електоратът пощуря. - Затваряй си устата, Алан.
Великият Бенджамин Франклин е казал:
"Трябва да се обединим, ако ли не, ще си умрем разединени".
Кметът ще излезе всеки момент.
Моля, нека го посрещнем радушно.
Още четири години!
Когато онова тревопасно с дръпнатите очи застъпи на моя пост
и направи финансова ревизия,
всички отиваме в затвора.
Надясно или наляво?
Два лабрадора ли има?
Ти каза, че е женчо. Сигурно има само едно куче.
Тук не е като на картата.
Капитане, да не си се объркал нещо?
- Не те слушам, педал такъв. - Не е учил за готвач.
- Бележките не се четат. - Умен е.
Млъкни вече.
Може би надясно?
Чудно. Господин кмете, как сте?
Момче, имаш куп варианти.
Млъквай, да не чувам гък.
Всички до един да си опразнят джобовете. Веднага! Вадете всичко.
- Да вървим. - Пускайте в сака.
- Вземай им нещата. - Стига, човече.
Давайте всичко, и бижутата. Всичко в сака.
В сака.
- Вземи му часовника. - Нямаме време.
Вземи му часовника.
- Жени ми го купи. От "Зейлс" е. - В сака.
Ще си купиш друг.
- Какво правиш? - Благодаря. В сака.
Златна ли е?
- Това ли? На дядо ми е. - Пускай в сака.
- Слушай, момче, ще ми направиш услуга... - Пускай в сака!
Господин кмете.
Благодаря.
- Тръгваме. - Хайде.
- Да вървим. - Какво правиш?
- Внимавай, момче. - Не го пипай.
Какво правиш бе? Да вървим.
Всички видяха лицето ми.
- Погрижи се за този пикльо. - Идвай.
Бедна ти е фантазията в какво се забърка.
- Да видим. - Остави оръжието и тръгвай.
Спри да мърдаш с ръце.
Гръмнеш ли го, прецакваш всички ни.
- Само си говорим. - Обърнете се и излизаме.
- Остави оръжието. - Да не се измъква.
Остави оръжието.
- Обират ни. - Гръмни го.
Боже!
- Давай, да се махаме. - Ужас!
Какво правиш?
- Втасахме я! - Нищо ми няма.
Сега е 6:07.
Ще ме зарежеш ли?
- Мамка му. - Съжалявам, часът е 6:07.
- Здрасти. - Тези никога ли не закъсняват?
Дай ми ключовете.
Горе ръцете.
- Не, аз ще карам. - Аз ще карам! Влизай в шибания камион.
Пак ли искаш да ме зарежеш?
- Боже. - Бързо!
- Защо ще караш ти? - Знаеш защо.
Имам две напълно здрави ръце. Ти имаш една.
"Часът е 6:07, съжалявам."
Завий надясно. Карай!
Кола! Внимавай!
- Блъсна полицейска кола. - Имат още.
Сега ще погнат бронирания камион.
Коне? Да не мислят, че сме обрали влак?
Полека. Гледай си пътя.
- Не ми давай акъл. - Леко.
Карам с една ръка, за бога!
- Дай аз да карам. - Че да ме хвърлиш навън и да ме зарежеш?
Чистачките.
Не работят ли? Да помогнеш?
Ето, друго си е да имаш две здрави ръце.
- Лошо. - Какво?
Сложи си колана. Слагай го.
- Колана. - Защо шепнеш?
- Сложи го. - Защо шепнеш?
Слагай го!
Мамка му!
Какви ги вършиш?
- Хайде! - Какво правиш?
- Какво стана? - Има човек.
- Отзад ли? - Да, има някой.
- Щяхме да... - Колко души видя?
Колко души видя, като взехме камиона?
Аз видях един. Имаше ли друг на товарния док?
- Откъде да знам? - Трябва да са двама, аз видях един.
- Къде е другият? - Може би е само един.
За парите не е един.
Значи единият влиза за парите, а другият се крие в камиона
- и се заключва в него? - Май така правят.
- Не разбирам. - Така правят.
Според мен вкарват някой луд в камиона, връчват му оръжие
и му казват да гръмне всеки, който отвори.
После му дават медал.
Няма да получиш медал!
- Обирал ли си такова нещо? - Не.
Според мен не действат така.
Тогава какво чух да тупва отзад?
- Може да е паднал сак с пари. - Не беше сак с пари.
Бил е някой каубой и сега ни дебне, за да ни пръсне главите.
Излез с вдигнати ръце, иначе ще потопя камиона.
- Дали чака вътре? - Да, защото не е успял да стане полицай.
Намерил си е друга работа, където да убива хора и да е герой.
- Ехо? Има ли някой вътре? - Така няма да стане.
- Празно е. - Да се махаме.
- Вътре може да има много пари. - Няма и цент.
Трябва да проверя.
Нетърпим си.
- За 32 000 долара? - Не може просто да дремем тук.
Ще те гръмне в лицето.
- Ще надникна набързо. - Не е въпрос на техника.
- Боже, дай ми сили. - Започвам.
Готов ли си?
Едно, две...
- Спри. - Мамка му.
Спасих ти живота. Чува ни как броим и ще стреля.
- Няма никой. - Ще те гръмне.
Давай с ръце.
Готови? Едно.
- На ви! - Мамка му!
- Улучи ли те? - Не.
Усетих как куршумът профуча покрай мен, майко мила!
- Улучих ли? - Не, гадино. Още мърдам.
Не улучи, тъпо копеле!
Пропиля си шанса да станеш герой.
Пуснете вратата и се гответе, кретени. Ще ви спукам!
- И ние - теб! Мъртъв си, каубой. - Пътник си!
Начукайте си го!
- Ще го утрепя тоя! Ще те пречукам! - Отвори де, дай да те видя.
- Да действаме! - Пътник си, каубой.
- Последните ти мигове! - Кажи си молитвата.
- Хайде де! - Три секунди.
Едно!
Знаеш ли какво правиш?
От Куинси съм. Как се краде кола, беше предмет в училище.
Да тръгваме.
- Аз ще карам. - Не, мръдни.
Аз ще карам.
Идвай.
- Какъв е тоя зор ти да караш? - Защото ще ме зарежеш.
- Защо ще го правя? - Не падам от небето.
- Дори не можеш да дадеш на скорост. - Адиос!
Какво искаш да направя?
Обрахме кмета и не мина по план.
Искам, тоест искаме двамата олигофрени от Куинси
да бъдат очистени.
Какво искаш от мен? Духнали са.
Приятен ден.
Обади се на психопата, с когото работеше Скалво.
Кой? Буч ли?
Нека той да оправи кашата.
Той и Скалво са виновни за този батак.
Безполезен педал!
Да ги издири.
Вземи парите, аз отивам на вилата.
Да не забравяме, че обрахме кмета, мамка му.
- Кой е опушкал полицая? - Не го мисли, Франсис.
Да оставим на тези тук да се погрижат.
Повиках те за една специална задача.
- Кой знае? - Само ти, Франсис.
Гривната на дядо се изгуби в суматохата.
- Гривна? - Кметът е семеен човек.
- Гривната е със сантиментална стойност. - Какво искаш?
Да си свършиш работата, Франк.
Заеми се.
Трябва ли ти нещо от нас?
Мен какво ме топли тая работа?
Ти и шефът ти дори не искахте да участвам.
Защото си малоумен, Буч.
Тогава защо ме извика?
Да правим крем карамел ли?
Намери двамата, които приятелят ти нае, и ги убий.
Къде да ги търся? Сигурно вече са на път за Канада.
Къщата е жълта.
На кого звъниш?
- Искам си парите. - Какво ще кажеш?
"Пари няма, приятелят ви умря, искам си 50-те бона"?
- Уговорката беше за 32 480. - Пристигнахме.
Не знам какво да ти кажа.
Г-н Би ще те пречука. Не оставя нещата недовършени.
Ричи, струваш ми се свестен,
но ще ти изтръгна чепа с голи ръце
и ще го хвърля в някоя река.
Бива ли да говориш така?
Само без подробности.
ПАРКЕТАДЖИЯТА
Ти да видиш! Ало?
Здрасти, обаждам се за една моя поръчка от сутринта.
- Имаше проблем. - Какъв точно?
Тортата беше сплескана, нямаше свещи на нея.
И гръмнаха къпкейка.
Стига вече за торти, човече, казвай какво става.
Скалво е мъртъв, раниха Коби.
Искам си моя дял, оправете тази каша.
Добре, къде си?
В Солсбъри Бийч, улица "Ринкоун". В единствената жълта къща.
Стойте там, ще изпратим лекар.
Имаш късмет.
Къщата на г-н Кели.
- Кой е той? - Движи бара ми.
- Имаш бар? - Не, барът е негов, аз само пия там.
Май е негов.
Кафе.
Научих за Скалво.
Хубавец ли беше?
Не личеше, главата му беше на пихтия.
Аз правя понички, та нищо не знам.
Обаче познаваш едни галфони.
Работата е там, че нещо важно е било откраднато в мелето.
- Меле? - Една златна гривна.
Инспекторе, аз съм просто пекар.
Ако не провеждате официално разследване, ме оставете да работя.
Ричи, по-сериозно.
Убито е ченге.
После аз цъфвам при теб.
Като развързан съм, да знаеш.
Бесней на воля, Франк.
Ето какво намерих.
Благодаря.
- Топла е. - Не съм си у дома.
- Дай да видя. - Полека.
- Боли ме. Какво правиш? - Дай да погледна отзад.
Стискай зъби.
- Не виждам изходна рана. - Какво трябва да се направи?
- Да се извади куршумът. - Мамка му, давай.
Няма да пипам нищо.
- Нали беше пехотинец? - Да, механик.
- Мамка му и късмет! - Ще чакаме лекаря.
Ще се наливам с топла бира и ще ми тече кръвчицата.
Господин Кели държи бар, очаквах да има хубава бира.
Пачка с по един долар.
Хубава работа!
Откраднали са гривна, която явно е ценна.
Щом е ценна, от какъв зор ще ти я дам?
От какъв зор ли? Иска си я онзи шибаняк Франк Туми.
Добре, разбрах, ще ти я предам.
Правилен отговор, Буч. Не си будала.
Докато карахме, видя ли конете след нас? Мечтата ми е да съм каубой.
Супер. Каубой значи.
Да.
Ти за какво мечтаеш?
Да съм учител. Защо? Обичам децата, лятото имаш ваканция.
Опознаваме се, кибичим в къща на плажа, за какво друго да си бъбрим?
Може да те зарежа тук и да се разхождам дълго на плажа сам.
Давай, аз ще чакам да ми изтече кръвта.
Не се ли смееш чат-пат?
Не.
Опитай се. Животът е гаден, само смехът ни остана.
Най-хубавото нещо, което ми се е случвало в живота,
който явно е към края си, така че ще го кажа...
Най-хубавото нещо бяха онези три години в пандиза.
Заради тези тъпаци брат ми стана наркоман.
Бяха му дали някаква работа.
Естествено, нещо се объркало.
Тъпакът Скалво го зарязал на ъгъла с торбата.
Брат ми вече имаше две провинения, щяха да му лепнат от осем до десет години.
Но страшно си приличаме, затова казах, че съм бил аз.
- Сигурно е оценил постъпката ти. - Само да не беше умрял от свръхдоза.
- И пак работиш за тях? - Голям майтап, нали?
- Кажи защо искаш 32 000. - Толкова ми трябват.
Но защо точно 32 480?
Няма как да виждам сина си.
Защо да няма?
Пари за адвокати, издръжката му, ипотека, таксите за училището,
заем за хокейна екипировка с лихва от 10%.
Знам точно колко пари ми трябват.
- Никой не те спира да го виждаш. - Срам ме е да го погледна в очите.
Децата не мислят за пари.
Най-хубавият ми спомен
е как с брат ми седяхме на стъпалата отвън в една снежна буря.
Цялата улица побеля от сняг.
Градът притихна, а ние просто слушахме как снегът натрупва.
Много приятна тишина.
Не приличаш на човек, който цени тишината.
Казвам само, че не парите са важни, а да гледаш как детето ти играе хокей.
- Да? - Чух, че ви трябва лекар.
- Лекар ли си? - Да.
- Аз съм сестрата. - Добре, изчакайте ме.
Не мисля, че са пратили лекар.
Ей, педал!
Буч, изучи ли медицината?
Раздадох се за кретените, а пращат теб.
- Къде е плячката ви? - Покажи му трофеите.
- Здрасти. - Как е хавата, Коби?
- Какво е това? Доларчета за бакшиш? - Само два бона са, там нямаше пари.
Има златен часовник, Буч, от "Зейлс". Ще ти отива на якето.
Супер, джакпот! Гледай, Колани.
Ти да видиш!
Хайде, глупаци. И двамата да ви видя на колене.
Буч, на гъзар ли се правиш?
Оттук поемам аз, чакай ме отвън.
Леле, какъв си ми кавалер!
Знам, че ме... Коя беше думата? "Гъбаркаш"?
- "Бъгаркаш". - Марш навън!
Ти ли ще ми кажеш? Миризлив тъпак!
- Да ти таковам майката! - И аз!
Хайде, тарикати, на колене.
Бълнуваш, Буч.
Я не ми се отваряй, паднете на колене.
Стига де, не надушваш ли нещо? Не го надушва.
Къщата се напълни с газ.
Дръпнеш ли спусъка, всички ще пламнем.
Ти също не можеш да стреляш.
И без това умирам.
- Дай ни ключовете. - Не ти давам колата си.
Вземи му ги.
- И оръжието. - Нали каза ключовете?
И двете. Също и гривната.
По неговата свирка ли играеш?
Буч, тъпо парче си. Не можа да ме убиеш, а съм ранен.
Всичко ще прецакаш, да знаеш.
Може и така да е, но първият прецакан си ти.
Ама че работа.
Ей, новият! Докъде ще стигнеш с ранения си партньор?
- Наистина се вързаха. - Полицаи от Върмонт идват да ви хванат!
Не беше ли смешно?
Добре ли си?
- Не съм. - Нищо ти няма.
Как е там?
Замръзнаха ми топките. Свърши ми нафтата.
Бях навън по тънък панталон и мокасини.
Цепих дърва в снега на кучи студ.
Туми намина.
Беше ли ядосан?
- Много. - Писна ми!
Познай кого търси.
Майната ти, Ричи.
Двама от Куинси.
Откраднали са нещо от кмета.
Той държи да си го върне.
Но има нещо друго.
Ричи, ще ме хване паниката, по-добре да не знам!
Не спечелихме и цент от... Сети се!
Ама че шибана работа! Майка му стара!
Върна се в Бостън с открадната кола?
Боже, хич те няма.
По едно време беше много тихо и спокойно.
Помислих, че си умрял.
- Трябва да свърша работата докрай. - Каква работа?
Какво ще правиш?
Никога не сте ми казвали...
Трябва да говоря с теб, спешно е.
- Имам пациент. - Извинявам се.
- Ти си доктор, нали? - Друже...
- Всичко е наред. - Спокойно. Рори, изчакай отвън.
- Трябваш ми, докторе. - Излез.
Извинявам се.
Спешно е.
Прострелян е в рамото. Куршумът още е вътре.
Здрасти.
- Вие ли бяхте в репортажа за кмета? - Да.
- Загина полицай. - Искахме да го предотвратим.
Същият ме простреля. Ако сме честни, и аз съм жертва.
Обади се на 911.
Ще го арестуват, после и мен. Никой от двама ни няма да оцелее.
- Трябва му лекар. - Ти си доктор.
Само извади куршума, заший го и ти се махаме.
Ако направя това, Рори, ще наруша закона.
Ако те взема за заложник? С твое позволение де.
Официално ще си мой заложник и ще действаш по принуда.
Той е зле.
- Да не посегнеш на някого или на себе си? - Не, няма.
И ще се предадеш?
След като си свърша работата, ще се предам.
Аз съм твой заложник, нали така?
- Да. Качвай се. - Не, искам да го кажеш.
- Заложник си ми. - Кажи, че ще ме убиеш, ако не помогна.
- Нямам ли избор? - Имаш. Правиш избор.
Голям човек си, отговаряш за решенията си.
- В момента вземаш решение. - Добре.
Ще те убия, ако не ми помогнеш.
Добре.
Ама че смахнат разговор!
Чаровник е.
Боже, не на дивана.
На масата.
- Стой малко. - Задръж.
Така.
Жената доктор ли е?
- Да. - Какъв точно?
Не го мисли.
Правила ли си такова нещо?
Не, но съм била на стаж в спешното, ако това ме питаш.
Какво си шепнете?
- Огнестрелните рани ми бяха любимите. - Чудесно значи.
Здрасти, как си?
Бомба.
Аз съм д-р Ривера.
- Може ли да те погледна? - Всичко ти давам.
Така.
Това е дупката.
Действаш ми успокояващо.
Той ми спаси живота.
Как се почувства ти в този момент?
Това стерилно ли е?
Доста добре.
Сигурно е било успокояващо някой да те избави от страшна беда.
Разкажи ми.
Мичели да си ходи! Да спрем престъпността!
Пробвах с всякакви цифрови комбинации.
Ако не отворят касата, яко ще загазя.
Тогава ще стъжня живота на всички в този град.
Точат ножовете, които да ми забият в гърба, Алан.
Трябват ни само време и късмет.
Късмет ли? Та те ни изритват!
Стана ли?
Моли се да отворят касата. За всички ще е добре.
Работим с тази мисъл, господине.
Виктория, опитаха ли с 26 вместо с 28?
Да, господине.
Боже, докъде я докарахме!
Да няма кьорав човек в Бостън да ти разбие един сейф!
Заради найлона си помислих, че някой ще ме накълца.
- Още не е късно. - Виж ти, от устата ти излезе шега.
Тя ти остави блуза. Трябва да тръгваме.
Взе ли й телефона?
Тя е печена.
Споразумяхме се.
- Да очаквам ли разочарование? - Щатската полиция е готова да преговаря.
Казах им, че съм заложница.
Освен това подлежиш на код 851
заради склонността ти към самоубийство и психичните проблеми.
Ще кажем, че си действал по принуда.
- Какво изпитваш сега? - Разочарование.
- Ключът ми! - Мерси за блузата.
- Рори, така се уговорихме. - Не, казах, че първо имам да свърша нещо.
- Не искам да се убиеш. - Живо.
Или да те убият.
Само дето каза на ченгетата къде сме.
Не, звъннах на началник в щатската полиция.
Консултант съм им, няма да ме лъжат.
Чу ли това? Вече е смешно.
- Ще преговарят. - Имат ни за убийци.
- Такива сте! - Не, друг уби ченгето.
Ще ни издирят и ти ще си пряко виновна за смъртта ни.
Моля? Спасих ти живота.
Да, за да ни убие някой друг.
- Какво е "код 851"? - Не ви предавам.
- Да те убият ли искаш? - Зарече се.
- Ти също. - Никой не си спазва думата.
- Рори, не се бой. - Трябва да свърша нещо, да оправя нещата.
След като го свърша, ще се предам, както се разбрахме.
Май аз трябва да карам.
- Качвай се. Слушай какво ти казвам. - Добре.
Рори.
- Какво правиш? - Няма да те оставя да умреш, не мога.
Става интересно.
Ето ги преговарящите.
- Забавно ли ти е? - Бива.
- Назад! - Искам да спра.
Горе ръцете!
Слезте от колата. Веднага!
Карай!
Ченгета от Роуд Айланд?
Нямат ли си работа в техния щат?
Как довтасаха толкова бързо?
Дойдоха първи. В най-малкия щат явно скучаят.
Рори, караш като луд.
Не виждаш ли, че ни преследват?
Замисли се за напредъка си и какъв човек искаше да бъдеш.
Какъв си искал да бъдеш?
Смени песента.
Запитай се помага ли ти всичко това.
- Това ли слушаш? - Смени песента.
Не съм я пуснала аз!
Шофьорът пуска песните.
- Натисни нещо, само да е друга. - Браво.
- В криза си. - Не съм.
Добре съм въпреки критичната ситуация.
Леле, вижте колко преговарящи. Виждат ми се разбрани.
Рори, предаваш себе си и стремежите си.
Какъв си искал да станеш? Ти си психолог? Майко мила!
Ти не ме ли оперира? Дори не си истински лекар!
Пич, да се утрепеш ли искаш?
Откъде си?
- От Лин. - Това обяснява всичко.
Какво намекваш?
Лин, градът на греха?
- А ти откъде си? - Имах гадже от Лин.
Циврещ ми беше по-симпатичен.
Що за психолог се присмива на хорските сълзи?
- Дори не съм ревал. - Не се присмивах.
- Плащаш на подигравачка? - Не си ми пациент и ме обиждаш.
Мятай колата през моста и да мрем.
Тъкмо да не ме е срам от чувствата ми.
Завардете изхода от моста.
Рори, спри и признай проблемите си.
Аз предлагам да не спираш.
Тия полицаи са от Върмонт. Дишат ни във врата.
- Сега накъде? - По път 93.
Бъдете в готовност, колата влезе в тунела.
- Отдясно. - Пресрещни го!
Лоша работа.
Ако се измъкнем, ще пиеш ли кафе с мен?
Не ме занасяй.
Отказваш ли ми?
Потегляй!
- Луди ли сте? - Връщайте се във Върмонт!
- Успяхме. - Карай за Куинси.
Натам. Карай към бара ми.
Имаш бар?
Защо всеки се учудва?
За да си взема застраховката, гледай колата да е тотал щета.
- Уредена си. - Помляхме я.
- Да тръгваме. - От трийсет години съм в бизнеса
и заради онова леке Коби Мърфи ще бягам за Канада!
- Как един път не си затвори човката! - Освен като влезе в затвора заради нас.
Какво ще прави, като го пипне Туми?
- Ще ни издаде. - И още как!
Ще пропее като Били Холидей.
Вилата не е достатъчно затънтена.
Обичам кленовия сироп. Нийл Йънг.
Хокея на лед.
Разходките навън.
А лигавия френски език?
Какво?
Оревоар!
Какво правиш?
Минаваме.
- Влизаш и надясно. - Идеално.
- Още едно престъпление. - Като си почнал.
- Не каза, че е тоалетна. Отврат! - Тоалетна е.
Откъде си сигурен, че господин Кели няма да викне полиция?
Защото съм му като син.
Като нежелан син може би?
- Не ставаш за лекар. - Още не си умрял, нали?
Имаш право. Я ми кажи нещо.
Изписваш ли лекарства, или само държиш Рори за ръката?
Какво правя с пациентите си, е тайна.
Не им ли трябва истинско лечение?
Не разбирам как лекуваш военни травми с разкази от детството.
Първо на първо, ти си глупак.
Второ, Рори получава качествено лечение.
И трето, доктор по медицина съм, мога да изписвам лекарства.
Добре, не знаех.
Слава богу.
На мен щеше ли да ми помогнеш?
- Не бих взела такъв пациент. - Говоря хипотетично.
Подбирам си пациентите.
- Затова ли бягаш с двама неудачници? - Рори, не го слушай.
Като дойде този господин Кели, ще приемем всякаква помощ от него.
Ще си довърша работата и ще се предам.
Явно сам ще избягам в Боливия.
Идва ли?
Господин Кели кара ли бронирана кола?
ПОЛИЦИЯ
По дяволите.
Загазихме.
- Залегнете, да се скрием. - Къде?
Разкажи пак за пациентите си.
Върша си работата, тук съм заради Рори.
- Загубила си пациент, нали? - Тихо.
- Значи е това. Но те разбирам. - Нищо не разбираш.
- Травмирани са, връщат се обезверени. - Не знам как си оцелял, като латерна си.
- Не съм латерна. - Тихо вече.
Имам въпрос. Какво не ми е наред?
Сериозно, искам да знам.
Патологично желание за общуване с непознати.
Вероятно в ранна възраст ти е липсвала привързаност.
Чувстваш се изоставен от хората.
Не, не е това.
Чувстваш се по-добре сам.
Когато ти казват истината, я заглушаваш с приказките си.
Вече разбирам защо много твои пациенти се самоубиват.
Коби, ако искаш приятел, бъди дружелюбен.
Здрасти, Франк, как си?
Май са ченгетата.
Кажи на Коби да си довлече задника.
Здравата си загазил, момче.
Господин Кели.
Би ли ни извинил, Джон?
Добре, Франк, ще съм отвън. Оставям ви насаме.
- Ще гледам да не троша. - Не си го слагай на сърце, Франк.
Барът е застрахован.
Дано си застраховал и къщата на плажа.
Опитах се да ти помогна, Коби. Бог ми е свидетел.
Седнете.
Имам оръжие.
Ще го използваш ли срещу човек?
Не.
Съжалявам.
- Някога престъпвал ли си закона? - Нищо сериозно.
- Ако може, искам да говоря вместо тях... - Не, не може. Коя си ти?
- Нашият заложник. - Психиатър.
Не съм ти психиатър.
- Не ти плащат добре. - Очевидно.
Значи ни арестувате, така ли?
Не мисля, че затова е тук.
Къде е?
Кое?
За това говори.
Я да те питам.
Защо му е толкова важна, че изпраща човек като теб?
Не е моя работа, определено не е и твоя.
Госпожо, излез с мен навън.
- Но аз съм им заложница. - А аз те спасявам.
Ръцете на бара, когато влязат полицаите.
Въоръжени са и пият много кафе.
- Ще ги пипнем. - Хайде.
- Дръпнете се. - Оставете ни да си свършим работата.
- Какво правиш? - Каза да си сложим ръцете на бара.
- Не надушваш ли? - Кое?
По дяволите!
- Какво чакаме? - Изпуснахме ли?
Влизайте!
Извикайте пожарната.
Някъде явно има пожар.
И то голям.
Як пожар.
Какво ще правим?
Отиваме в Монреал.
- В Монреал? - Да.
- Там ще сме в безопасност. - Ясно. А защо?
- В Канада е. - Знам къде е.
Имаш ли човек там?
Не.
Как ще отидем?
- По магистралата, следваме табелите. - Бегълци сме.
- Как ще прекосим границата? - Не знам.
Ще спрем на Ниагарския водопад и после пеша.
Там е зверски студ и сняг до покрива.
Посред зима е, ще ни трябва кучешки впряг, за да прекосим границата.
С маратонки ли ще вървиш?
- Ходил ли си в Монреал? - Никога.
- Има ли значение? - Идеята е ужасна.
- Ужасна? - Да, Монреал е ужасна идея.
Значи всички грешат за Монреал.
Обирал ли си банка?
Какво?
- Банков обир. - Няма да обираш банка.
Трябват ми пари.
- Как ще обереш банка? - Как ли?
- Влизам и нахлузвам маска на лицето. - След като влезеш или преди това?
Преди това.
А въоръжената охрана и ключалката на трезора?
Или че нямат повече от два бона във всеки сейф?
Ще те гръмнат за нищо.
Банковият обир е идиотщина. Монреал ни зове.
- Той не решава проблемите ми. - А аз не искам отново в затвора.
- Всичко хубаво в Монреал. - А на теб успех с обира.
18, 13, 87, 18, 20, 26, 71, 29, 80.
Това са числата от гривната на кмета.
- Искаш ли 32 480 долара? - Да.
ЗА ЕДИН НОВ БОСТЪН МАРК ЧОЙ
Двайсет и пет години такси и рушвети.
Кметът сигурно има повече пари от шаха на Иран.
Щом са пратили Франк Туми за гривната, значи е много важна.
Числата са комбинацията на сейфа му. В кабинета му е, затова не го напуска.
Искаш пак да оберем кмета?
Първия път не мина добре
и не биха допуснали, че ще повторим.
Всички отиват в затвора, ако не го изнесем.
Качете шибания сейф на количка и го изнесете от този кабинет!
Кметът няма да те забрави, Франк.
- Започвайте. - Взех я.
- Лигльовци! - Ето я!
БОСТЪНСКА ПОЖАРНА СЛУЖБА
Дали ключовете са тук?
Дойдохме за костюми, а сега искаш и камиона?
Няма ли да е гот да го откраднем?
Пожарна служба.
Бостънска пожарна служба.
Накъде води?
Натам и тръгва нагоре.
Къде нагоре и откъде знаеш?
Влиза в сградата. Повярвай ми, води нанякъде.
Алан, това са парите ми за пенсия.
Вземай.
- Пожар. Напуснете сградата. - Какво?
Натам, вървете!
Успяхме.
Какво мислиш за ботушите?
Ако пак споменеш Монреал, ще убия и двама ни.
Само казвам. Пръстите на краката ми са топли.
Пожар в сградата.
- Това не е учение. - Лошо!
Напуснете сградата.
Трябва да евакуирам вас и персонала.
- Може ли една минутка? - Моля ви, върша си работата.
- Боже мили. - Веднага!
Какво става тук?
- Господине, да тръгваме! - Не ме пипай!
- Аз съм кметът, не може така! - Да тръгваме!
Хайде, да вървим!
- Ти къде отиваш? - Сградата гори!
Стой при сейфа, Алан. И гледай да не ти се случи нещо.
Сградата гори.
Пожарникарите използват стълбището.
Качват се по стълбището.
Вие двамата какво правите?
Вървете по стълбите като всички.
- Я се върни! - Всичко е наред.
- Бързо. - Не мога, днес ме простреляха.
- Ама че досадник. - Чупката!
- Я повтори! - Остави ме на мира, имаме пожар да гасим.
Обърнете се! Какво да направя?
Какво става тук, по дяволите?
- Нямам избор. - Вие къде отивате?
Да не сте припарили в кабинета ми!
- Разкарай се! - Какво ми каза?
Не ми бягайте!
- Какво правите? Спрете веднага! - Тоя няма да миряса.
- Върви, бързо! - Не затваряйте вратата!
- Боже мили, как не му омръзна! - Невъзможен е.
Стига де!
Всеки в този град ли трябва да е герой?
Аз не съм герой.
Спри, стига вече!
Имаме заложник, иска да скочи през терасата!
Какво правиш?
Забавям ги.
За грабеж дават от четири до седем години.
Сега ще лежим двайсет за отвличане.
Онзи удряше по вратата със секира, затова импровизирах.
По-лошото е, че това е федерална сграда.
Тук важи Законът за национална сигурност, присъдите за терористите са жестоки.
Ще обявят червен код и ще стрелят на месо.
А и съм държавен служител.
Това ще вдигне всички на крак.
Видя ли какво направи?
Водата спря.
- Ще доведат парламентьор. - Няма да...
Сигурно е парламентьорът.
Ама че голям сейф.
- Какво става? - Пожар в кметството.
- Добре че работят пръскачките. - Там е хаос.
Ще го взема за из път.
Кой е началникът?
Кой е началникът тук?
Господин кмете! Положението стана много сериозно.
- Имаш ли снайперисти? - Изпращам ги.
Просто е - ти убиваш лошите, аз правя парад в твоя чест.
Седемдесет и едно.
Двайсет и девет.
Осемдесет.
Боже мой. Не може да бъде!
Стой, как стана?
Да му се не види!
Делът ти беше 32 480, така ли?
Кажи-речи.
Извинете. Господин полицай!
Да сключим сделка.
Не сега, Алан, малко сме заети.
Искам имунитет срещу съдебно преследване в замяна на пълно съдействие.
Доказателства, събирани 20 години.
Комисиони, рушвети, офшорни банкови сметки.
- Нали знаеш, че не сме ченгета? - Дори не сме пожарникари.
Искам да свидетелствате, че съм съдействал.
Браво.
Навсякъде се пръкват герои.
Това М82А1 ли е?
О, да! Дори за учебна стрелба не ми даваха.
Дай едно парче. Хвърли ми бира, Джо.
- Да ги опушкаме. - Какво чакаме?
Навън е пълна блокада.
Боби Ор е подписал този стик. Сигурно автографът е фалшив.
Гледах последния му мач.
- На колко години си? - Тогава бях на седем.
Заради болки в коленете Боби игра зле, но поне го гледах.
- Той ми каза да не го забравям. - Боби Ор ти е казал да не забравяш мача?
Не, не Боби Ор. Татко ме заведе.
"Сиера" - готови за стрелба.
Залегни!
Стреляйте, момчета.
Бързо!
Мръдни! Спрете стрелбата!
Вътре има заложник, не стреляйте!
И аз това казвам!
Далеч от прозореца!
Майчице! По дяволите!
Спрете стрелбата! Не стреляйте!
По дяволите! Боже!
- Ранен ли си? - Да.
- Наистина ли? Простреляха ли те? - Да.
Мамка му, къде?
Боли ме ръката, май съм улучен.
- Там вече те раниха. - Не знам, дай ми минутка.
Кой ви каза да спрете стрелбата?
Не съм издал такава заповед.
Адвокатът ви е вътре.
- Алан ли? - Да.
Парламентьорът влиза.
- Нали знаеш какво да правиш? - Да.
- Огнестрелна рана е. - Абсурд.
- Рана от куршум. - Не.
- А какво е тогава? Крампа? - Разкъсал си блузата си от лазене.
Игла и конец ще ти решат проблема.
Днес ме простреляха, най-добре знам.
Никой не е улучен.
- А това какво е? - Не е от куршум.
- Простреляха ме заради теб. - Нима?
- Можеше да те улучат на дивана. - Днес ме простреляха два пъти.
Защо мислиш така? Драскотина е.
Заето.
Рори, аз съм, д-р Ривера.
Сама съм.
Момент.
- Здрасти. - Здравей, може ли да вляза?
Здрасти.
Добре ли сте?
Екстра сме. За съжаление, пак съм прострелян.
Не е.
- Напротив. - Ти ли си парламентьорът?
Да, аз съм.
Аз съм съветникът на кмета - Алан Флин. Ще окажа съдействие.
Алан е новият ни заложник, но теб те харесваме повече.
Здравей, Алан.
Готина жилетка, отива ти.
Какво става, Рори?
Ще си взема полагащите ми се 32 480 долара.
- Как се чувстваш? - Добре.
- Така ли се процедира? - Коби, не ни прекъсвай.
Не, обикновено пациентът отговаря на въпроса.
Имаш парите, получи каквото искаше. Така ли се чувстваш?
Мога да занеса парите на сина ти. Ще ги скрия под жилетката.
Вече може да теглиш чертата.
Какво изпитваш сега?
Не искам да умра.
Не ми се умира.
За това се иска голям кураж, гордея се с теб.
Кажи, Коби.
И аз не искам да умра.
Добре, Коби.
И на мен не ми се умира.
Алан, ти не участваш.
Готов съм да се предам.
Луд ли си? Ще те убият.
Трябва да бягаш.
- Но нали ми казваше... - От самото начало ти го опявам.
- Какво да ти кажа? Че съм сгрешила? - Примерно.
- Трудно ли е? - Добре, сгреших.
Боже.
Какво?
Мисля, че искам в Монреал.
Мъж и жена излизат.
- Излизат ли? - Да, г-н полицай, излизат.
- Край на веселбата. - Щях да се сецна.
Не е мой.
Стоп! Назад!
Спрете!
- Чао. Ние сме пожарникари. Лека нощ! - Да му се не види!
- По дяволите! - Леле.
Какво ти казах?
- Беше прав. - Да сме пожарникари, беше гениално.
- Към Монреал! Напред! - Монреал, идваме!
Кой кара камиона?
Като видят камиона, веднага ще ни пуснат.
Минаваме, сторете път.
Път на американските герои.
- Колко път има? - Към 500 км.
Колко има до свободата?
Отиваме в Монреал в пожарна кола!
- Нищо няма да ни спре. - Нищо!
Мамка му!
Има кола! Удряш колите от тази страна.
- Мамка му, настига ни. - Дай газ!
Газ! Натисни!
- Ускорявам. - Пъплиш като охлюв!
- Дай на друга скорост. - По-бързо не може.
Натисни!
Ама че гадняр!
- Дай газ! - Давам!
Завивам!
- На другата страна! - Опитвам се.
По дяволите!
От твоята врата.
- Заяжда. - Отвори твоята врата.
Има една ръчка. Ето го и него.
Горе ръцете, кретени.
Полудяхте ли?
Да, лекуваме се.
Слезте и опрете ръце на камиона.
Господине, у мен има нещо, което силно ще ви заинтригува.
Какво?
Може ли да го извадя от джоба си?
Доказателства за комисиони и рушвети, събирани двайсет години.
Ще ви ги дадем, ако ни пуснете.
Предлагам ви да ги пъхнете в джоба си и да си вървите.
- Повече няма да работите, а ние духваме. - Изчезваме.
Безплатна медицинска грижа, зъболекарска помощ,
подстригване, мъжки групи, обезвъшляване.
Раздвижваш се, не губиш портфейла си.
- Жениш се. - Вече опитах.
Не и с мен.
Ще ходя с едни и същи дрехи.
Като Айнщайн.
А той е бил гениален.
Господин Мичели?
Кой, аз ли?
ДЖОУЗЕФ МИЧЕЛИ
Господин кмете, одобрявам антикорупционната ви програма.
Като изправим на съд двамата от Куинси,
адвокатите ще прибавят тези твърди дискове към доказателствата,
както и сметките в тях,
в които има 100 милиона долара с неясен произход.
Ще върнем 100 милиона долара на щата,
които иначе може...
Господин кмете, гледайте насам.
Но, господин кмете, ако не изправим на съд двамата мъже,
тези твърди дискове няма да са доказателство.
Днес имате късмет. Излизайте.
Хайде, човече. Наведи главата.
И ти се наведи. Хайде, слизай.
Слез и спри.
Честито! Програмата за втори шанс на кмета Чой.
Възползвайте се от нея.
Имахме едни ботуши.
Върнаха ги на пожарната.
Но имаше някои лични вещи в тях.
Парите ли? Взехме ги.
Благодаря.
- Какво беше това? - Само не спирай.
Свободни ли сме?
- Да. - Леле, свободни сме.
Марк Чой, а?
Казах ти, силен кандидат е.
Да ти призная, не очаквах да направи това.
С теб съм, Чой. И Чой е човек на пачките.
Не успях да те разсмея.
- Напротив. - Не помня да си се смял.
- Смях се. - Спуках те от шеги, но не се смя.
- Кога си се смял? - Като те простреляха втория път.
Ама и ти си един!
Какво?
Нищо.
Всичко хубаво.
Да, всичко хубаво.
Няма следи от алкохол. Отключено.
- Съмнителен си. - Викни полиция, имаш опит.
Стой.
Какво е станало тук?
Нямали са ботуши.
Превод на субтитрите Катина Николова