Не можу говорити.
Чому, Рорі?
Можу сказати ось що. Я подивився на своє життя
і, якщо чесно, я його просрав.
Я нікого не виню, не жалію себе,
але це чиста правда.
Я все просрав.
Це добре.
І в якому сенсі ви все просрали?
Неважливо. Уже нічого не вдієш.
Важливо.
Хочете помиритися з колишньою дружиною?
Ні. Ні, вона не вернеться.
І я її не виню. Я сам винний.
А з сином?
Чому ви не хочете говорити?
Ви почуваєте безнадію?
Я нормально почуваюся.
Розумієте, просто... Знаєте, я...
На деякі питання я не можу відповідати. Я вас підставлю.
Або ви надінете на мене гамівну сорочку. І підставите мене.
Ви становите для себе загрозу?
Не сьогодні.
Що це значить, Рорі?
Слухайте, я роблю те, що й повинен.
Я все роблю правильно
і вже давно зрозумів, що краще не стане.
Тому я собі сказав:
«Якщо ти й через рік так почуватимешся,
тоді зможеш випилятися».
Коли з'явився цей план?
Приблизно рік тому.
Рорі.
Ви впевнені, що спробували все?
Не все.
ПІДБУРЮВАЧІ
ПЕКАРНЯ «БОВА»
А, ти ж велика шишка!
Думаєш, ти неабищо?
Ляпаєш своїм довгим язиком про наші плани?
Бог зна, яким хріном ти думав.
Що буде, якщо дати волю язикові перед самими виборами?
Маєш про це гіпотезу?
Якщо все роздзвонити, то ніхто ніхера не захоче робити.
Усі перелякані.
Тепер я в сраці.
Бо знаю, як зірвати куш.
Такий куш, що трапляється раз у житті,
але не можу знайти ні однієї морди, яка хотіла б працювати.
І все через лайно, яке ти заварив.
- Я все виправлю! - І яким же хріном?
У мене є люди. Ціла команда. Ми все зробимо.
Ти працюєш з шизиками, які миють у Квінсі підлогу
і всім скрізь підсирають.
Яка адекватна людина захоче тепер довбатися з цим ділом?
Дми сильніше.
- Я стараюся! - Це як кулька. Обхопи губами.
Ніби кульку.
Алкоголю не виявлено. Транспорт розблоковано.
Коббі Мерфі!
- Це що таке? - Ну все.
Ану негайно заведи його в дім!
Чого дивишся? Вертайся в дім.
Коббі!
Ще раз тут з'явишся, я викличу копів.
САЛУН «У МАЛАКІ»
- Террі. Чуєш. - Не хочу...
Розказати анекдот?
Що?
Розказати свіжий анекдот? Террі, хочеш іще анекдот?
- Алло. - Йо. Коббі Мерфі не у вас? Це Скальво.
Коббі Мерфі. Дайте Коббі Мерфі слухавку.
Зачекай.
Як це анекдоти не лізуть?
Коббі!
Що там уже? Господи боже.
Так.
Ти охрінів?
Сподобалось у Волполі?
Хочеш назад?
Мацати своїх дружків за сраки?
Боже. Заспокойтеся, містере Келлі.
- Алло. - Маю серйозну роботу.
- Ага. - Якщо цікаво, зустрінемося через годину.
Ну добре. Добре, бувай.
Якщо це було те, що я думаю, запхни лотерейний білет собі в зад
і вимітайся з мого бару.
Добре.
Удачі.
А знаєш що?
Я сам коваль своєї удачі.
Містере Келлі.
Ви сьогодні що-небудь пили?
Ти Брендин кузен? Морпіх?
- Так. - Чим тепер займаєшся?
Шліфую підлогу.
А ти колишній зек?
У якому сенсі, бл***?
Що «в якому сенсі», бл***?
Так, я мотав строк, але ти на мене не набалакуй, дядя.
Це що таке? Якого хера він такий?
Він надійний. Мовчав, як риба.
Я професійний апологет, так, Скальво?
Ми ж про тебе подбали.
Від двох до трьох у Волполі, гад.
- Ти сидів 18 місяців. - На 18 більше, ніж заслужив.
Господи. Довбанутися.
Я все життя в цьому бізнесі
і оце мені за весь геморой?
Кілька довбодятлів...
Кілька...
Бачу, тобі до хера смішно?
Пундики...
Як я розумію,
ви всі знаєте, що приблизно через тиждень
у Бостоні пройде другий тур виборів мера.
Уже наперед вирішено, що Мічеллі переоберуть.
І так що чотири роки.
Ще чотири роки, ще чотири роки.
Поїхали!
А святковий прийом після виборів
буде квінтесенцією корупційної ситуації в політичних колах.
Просто туди потрапити – п'ятисотка.
Міччелі старомодний.
У барі – готівка, все по сто. Без карток.
Ніякого пейпелу, довбаної крипти чи цього тупого гуглу.
Готівка.
Хто хоче укласти якусь угоду,
той припреться з чорною торбою.
І ніхто не звітуватиме про ці гроші демократичній партії Массачуссетсу.
І де буде це свято?
На Верфі.
Там будуть такі гроші, яких ви, бовдури, ніколи й не бачили.
І там вони й лежатимуть, голенькі, мов жінка в піні морській,
доки зранку не приїде броньований фургон.
Тобто ми грабуємо мера.
Краще й не скажеш.
Скільки?
П'ятнадцять хвилин роботи.
Кожному з вас дістанеться 10%, тобто майже 300 000.
- А якщо буде більше? - Ви отримаєте більше.
А якщо буде менше?
Ви отримаєте менше. Так стається, коли працюєш за відсоток.
Мені треба 32 480$.
А мені треба 40-сантиметровий член,
але я тобі скажу те, що сказав мені Бог.
«Можливо, іншим разом».
Ясно. Був радий знайомству.
Скільки тобі треба?
Рівно 32 480$.
А якщо твоя частка вийде більша?
Можеш лишити собі.
- Так? - Так. Та якщо менша...
Розумію. Цю суму ти отримаєш хай там що.
Так.
- Домовилися. - Домовилися.
Можна я продовжу?
Проникнете туди з води.
Причалите до понтонів.
Підніметеся по службових сходах.
Там має бути людей п'ять, які готують, прибирають чи ще щось.
Поряд з кухнею – кабінет. Бабло там.
- Джекпот. - Усе чітко.
Ви звідти випливаєте.
Скал забирає бабло.
То більше ми його й не побачимо.
Послухай. Не треба. Сядь.
Ну все, сядь.
Ще щось ляпнеш, підеш на корм рибі.
Вас двох висадять в доках.
Ви собі підете.
Через кілька днів вас навідає містер де Чіко.
Ось містер де Чіко.
Після цього нам усім ніколи вже не доведеться бачитися.
А якщо на виборах переможе Чой?
Якщо що?
Марк Чой, опонент.
Не пережиток минулого, а образ майбутнього.
Чой. «Чой – чекайте змін».
Звичні брудні прийоми.
Звична корупція, яку ми бачимо весь час.
- Він крутий кандидат. - І якщо він переможе?
- Китаєць не переможе. - Та не кричи.
Просто тут багато невідомих невідомостей.
Ви з ним можете дати нам хвилину?
Якби ти мав бабло, то купив би яхтклуб?
Це ж ніби шведський стіл для придурків, згоден?
А воно завжди так проходить?
Про що ти?
Ну... Як усе щойно було.
Це твій перший раз?
Я знаю, що роблю.
А не пізно міняти кар'єру? Скільки тобі років, шістдесят?
Я не змінюю кар'єру.
А що ж ти мутиш?
Мені треба це зробити.
Один раз.
Тільки не пусти все знов собаці під хвіст.
Вони грошей не торкаються.
Звісно.
І здихайся того довбаного ідіота.
З радістю.
ФЕНВЕЙ-ПАРК
Буде дуже складно, тож слухайте уважно.
- Причалимо на човнах отут. - Це актуальна схема?
Аякже.
Причалимо на човнах,
прив'яжемо їх, піднімемося по сходах.
- Ось план кухні... - Це що, з оголошення про оренду?
Ти можеш слухати, коли я говорю?
А ти що, в хріна, робиш?
Записую.
- Записуєш? - Так...
- Про злочинну змову? - ...багато інформації...
06:07. Перша зупинка за ранок.
Ці типи озброєні й готові геройствувати.
Тобто до 06:07 ми повинні звідти забратися.
До 06:07.
Бо серед них може знайтися Джон Вейн.
Ясно.
Тип у кузові має кольт 38-го калібру.
У фургоні ще один ствол,
а у водія – дробовик 12-го калібру.
Ти їх знаєш?
- Що? - Ти знаєш охоронців?
Не знаю. Особисто – ні.
То в тебе просто інтуїція, як у джедая? Як у Йоди?
Я підготувався.
Менеджер ресторану на Верфі. Дейв Ведж, 55 років, двоє дітей.
Пара лабрадорів. Вчився в кулінарній школі.
Десять років у тратторії в центрі.
По життю – сцикун. Він нам точно не заважатиме.
Так.
Точно.
Ану заткнися.
Ти ніхріна не можеш знати про його реакцію.
Кулінарна школа? Серйозно?
Ти нам його резюме зачитуєш?
Ми грабуємо ресторан.
А ти наче бойовик знімаєш.
Коли тут закінчимо, я з тобою поговорю.
А ти що думаєш, геній?
Нічого.
Ну, пора. Готовий?
Ще одне питання. Останнє. Клянусь, останнє.
Якщо я їм наказую, а вони не виконують?
Просто скажи: «У мене зброя».
Значить, так і скажу.
Я готовий. Готовий.
ЛЬОДОВА АРЕНА ЦЕНТР МАЙКА ЕРУЦІОНЕ
Гей!
Обережніше, Скал.
Може, ти хочеш?
Та ні, ти в нас капітан.
Не бачу, щоб ти нервувався.
Бо я не нервуюся. 06:07.
У тебе всі вдома? З головою нема проблем?
А в тебе?
Є, але я в курсі.
- Що за хрінь? Ми не рухаємося. - Застрягли нахер.
- Розкачуйте човен. - Не розка...
Ми шкрябаємо по камінню.
Я пробую його зрушити.
Розкачуйте далі.
Господи боже. Ми тонемо.
Мейдей, сука. Мейдей, капітане.
- Ми тонемо, капітане. - От бл***!
Нарешті я поплаваю в крижаній воді.
Чуєте, води багато.
Де ти вчився на капітана? Хочу на ті курси.
Зупиняєшся на півдорозі й такий:
«Пацани, звідси йдемо пішки».
Добре, що тепер січень.
Тому, якщо грошей не буде,
то хоч без пневмонії не підемо. Перемога.
Заткнись і зосередься.
Подумаєш, стічні води. Перестаньте.
По сходах, маска, двері, кухня. Усім лягти.
- Заткнися. Надінь маску. - Ведж, сейф, гроші, 06:07.
- Три, два... - 06:07.
Стій! Стій! Просте питання. Останнє.
Іди на хер зі своїм питанням.
Не стійте! Усі в кухню!
- Ну! Пішли! - Усі лягли!
Кладіть телефони в раковину. Лягайте на підлогу. Лягайте на...
О чорт.
Бл***!
Зв'язуйте їх.
У нас усього шість стяжок, геній.
То якось роздуплися.
Що ти, в хріна, робиш?
Вибачте. Мама дзвонить.
Забирайте в них телефони нахер.
Усім лягти! Телефони в раковину.
Усім лягти.
Ось що ми зробимо. Мій колега містер Лонґбо
проведе вас у морозильну камеру.
Містере Лонґбо, ви б'єте людей?
Що?
Любите бити людей?
У мене зброя!
Так, у вас зброя.
Але ж ви не хочете її застосовувати?
Я взагалі не хочу застосовувати цю вогнепальну зброю.
Зробіть глибокий вдих, устаньте,
дістаньте телефони, покладіть на стіл.
- Ідіть у морозильну камеру. Ну. - У морозильник. Телефони на стіл.
Телефони на стіл.
Беріть що треба. Їжі й питва багато.
Будьте чемні одне до одного. Робіть стрибки на місці.
- Грійтеся. - По одному.
- Усе буде добре. - І я мив посуд.
То був кошмар. Працював на кухні.
- Усе одно що чоловіча роздягальня з їжею. - Чудово.
А чому вас так багато?
Вчорашній захід ще триває. Усі мов подуріли від перемоги Чоя.
Не скупчуйтеся. Що? На виборах переміг Марк Чой?
А я думав, у нього нема шансів.
Мічеллі не визнає результатів.
Там ще дуже багато людей.
- Та що ж за хрінь? - О, Марк Чой.
Я казав, що він перспективний кандидат.
Де вони? Де вони, бл***?
Було дуже багато. За ніч приїжджало вже два фургони.
Складай у сумку.
- Що складати? - Та просто складай.
Дати вам меншу сумку?
Де всі гроші?
Їх забрали вночі, бо було дуже багато.
- Що, грошей нема? - Так, бабла нема.
Ану нахер звідси!
Бл***!
- Наставив на мене пушку, гівнюк? - Гей, не треба. Усе, усе.
Пішло все нахер.
Ти геть охрінів?
Ти обіцяв однозначну перемогу.
Я казав, на рівні похибки.
Ах ти мудак.
Визнайте результат.
- Ваші фанати вже переходять межу. - Заткнися нахер, Алане.
Як казав великий Бенджамін Франклін,
«усі ми повинні триматися купи, бо інакше
ми точно по одному загинемо».
Мер от-от до нас вийде.
Коли він прибуде, влаштуймо йому теплий прийом.
Ще чотири роки!
Коли цей непитущий китайсько-американський веган займе мій кабінет
і проведе хоч поверховий бухгалтерський аудит,
усіх нас чекає тюряга.
Направо чи наліво? Направо? Наліво?
А в нього точно два лабрадори?
Ти ж казав, що він по життю сцикун.
То, може, й лабрадор у нього один.
Тут усе не так, як на схемі.
Капітане, а може таке бути, що ти погано підготувався?
Говори-говори, членосмок.
У кулінарній школі він точно не вчився.
- Записи розмазались. - Може, в універі.
Та заткнися.
Може, тут направо?
О, добре.
Наш шановний мер. Як життя?
Хлопче, варіантів у нас скільки влізе, чуєш?
Заткнися. Не розтуляй своє піддувало.
Діставайте все з кишень. Усі. Негайно.
Негайно! Діставайте все.
- Ну й гівно. Ходімо. - Усе в сумку.
- А ви зберіть. - Та ну.
Зберіть барахло.
Усе. Знімайте брязкальця. Усе кладіть у сумку. Швидко.
Вибачте. У сумку.
- Його годинник – у сумку. - На цю фігню нема часу.
Візьми. Он у того. Візьми годинник.
- Це дружина подарувала. Із «Zales». - У сумку.
Купиш собі інший.
- А ти що там мутиш? - Дякую. У сумку.
Це золото?
Це... оце?
- Це мого діда. - Клади в сумку.
Слухай, хлопче, якщо зробиш мені таку послугу...
Клади в довбану сумку!
Ваша честь.
Дякую.
- Усе, йдемо. - Ходімо.
- Нахріна ти це робиш?
Хлопче, не треба.
Ану не чіпай.
Чувак, що ти робиш?
Ходімо.
Він бачив мою морду. Вони всі бачили.
- Розберіться з цим хуліганом. - Ходімо. Ходімо.
Ти хоч приблизно уявляєш, у що вліз?
- Просвіти мене. - Кинь зброю і йди звідси.
Ану не воруши граблями.
Придурок, якщо ти його вб'єш, нам капець.
Ми просто розмовляємо. І все.
- Відверніться. - Уже йдемо.
- Кинь пушку. - Не випускайте їх звідси.
- Я серйозно. - Кинь пушку.
Йо, нас грабують.
Валіть його.
О господи.
Вставай, ходімо.
Офігіти.
Ходімо. Що ти робиш?
От чорт.
Усе нормально.
Уже 06:07.
Думаєш мене тут кинути?
Капець.
Вибач. 06:07.
Привіт.
Гей!
Невже вони ніколи не спізнюються?
Давай ключі.
Руки вгору.
Ні-ні. Я поведу.
- Сідай! - Я веду.
Я поведу... Сідай уже...
Знов хочеш мене покинути? Знов мене кидаєш?
- Боже. - Швидше!
- Чому ти за кермом? - Сам знаєш.
У мене дві здорові руки. Дві руки, бл***.
А в тебе тільки одна.
«...06:07. Вибач. Вибач».
Поворот праворуч. Праворуч.
Газуй, газуй!
Там машина! Обережно!
Ти зачепив поліційну машину.
У них є інші.
Тепер вони будуть переслідувати броньований фургон.
Коні? Може, вони думають, що ми пограбували поїзд?
Обережно.
Дивись на дорогу.
- Я знаю, що роблю. - Спокійно.
Сука. Спокійно?
Господи, я ж веду однією рукою.
То дай я поведу. Міняймося.
Щоб ти мене викинув з машини в зуби левам і забув?
Двірники. Двірники.
Двірників нема? Допомагай.
Зараз. Зараз.
Ще одна перевага двох цілком здорових рук.
- Чорт. - Що?
- Пристебни пасок. - Га?
- Пристебнися. - Га?
Пристебнися.
Чому ти шепочеш?
- Та пристебнися вже! - Чого шепочеш?
- Пристібайся! Пристебнися! - Що за хрінь?
Ти охрінів?
Що за хрінь?
- Бігом, бігом! - Гей! Що ти робиш?
- Що за нахер? - Там чувак.
Там чувак?
Ага, здається там чувак.
- Думаю, ми б... - Скільки чуваків ти бачив?
Скільки що?
Скільки було, коли ми сіли у фургон?
- Ну, був той... - Я бачив одного.
А того, що на платформі, ти бачив?
Та хрін... Як я...
Їх має бути двоє. Я бачив одного.
- Ну... - То де другий?
Може, цей раз він був сам.
Сам забирав гроші? Та ні.
По-твоєму, один чувак іде по гроші,
а другий ховається у фургоні
- й замикається там? - Так. Здається, так і роблять.
- Це якась маячня. - Так і роблять.
По-моєму, в кузов саджають якогось ненормального
із зарядженим стволом
і кажуть, щоб убивав усіх, хто відчинить двері.
А потім дають йому медаль.
Джон, медаль тобі не світить!
- А ти коли-небудь такі грабував? - Ні.
Слухай, навряд чи це робиться саме так.
А що ж то за хрінь упала в кузові? Я чув.
Та хер його зна. Може, мішок з грошима.
То не мішок з грошима.
У кузові впав довбаний Джон Вейн,
а тепер сидить і чекає, щоб відстрелити нам голови.
Виходь з піднятими руками, інакше ми зіштовхнемо машину у воду!
Думаєш, він там просто чекає?
Так, бо провалив екзамен на копа,
тому знайшов іншу роботу, де можна носити зброю,
щоб убити когось і стати героєм.
Агов, є там хто?
Не думаю, що це подіє.
- Там нікого нема. - Тікаймо.
- Там можете бути багато грошей. - Ніхера там нема.
Я хочу перевірити.
З тобою охрініти можна.
Це через 32 000$?
Ми ж не можемо тут сидіти.
Ти отримаєш кулю в лице.
Та ми швидко. Швиденько, отак...
Тут справа не в спритності.
Та хрін би тебе взяв.
Зараз.
Ну що, готовий?
Раз, два...
- Чекай, чекай. - Та бл***.
Я врятував тобі життя.
Він нас чує і за нашим відліком...
- Його там і нема. - ...вистрелить тобі в лице.
Жестами. Жестами.
Готовий?
Раз.
Два, три.
- Хер тобі! - Чорт. Ніфіга собі!
- Ранило? Влучив? - Ні.
Я відчув, як куля продзижчала біля голови. Господи. Боже.
- Я влучив? - Промазав, гівнюк.
Я й досі тут. Хрін тобі, я тут.
Промазав, тупий ти сучий син.
Мав шанс стати героєм, але промазав.
Відпустіть двері
й готуйте зброю, мудаки.
Бо я вас зараз вдрючу.
- І ми тебе! Ти труп, Джон! - І ми! Ти труп!
Довбать твою мамку!
Я його вб'ю нахер.
Я тебе вб'ю нахер!
Відчиняй двері, раз так.
Давайте вже!
Останні три секунди твого життя, Джон.
Останні три секунди твого життя!
Молися.
- Ну, давайте! - Останні три.
Раз!
Ти точно знаєш, що робиш?
Я з Квінсі.
Ми в школі проходили, як заводити машини без ключа.
Ану посунься.
- Я поведу. - Сядь на пасажирське.
Я поведу. Сідай.
Треба їхати.
Що за пунктик у тебе на водінні?
Бо ти мене покинеш.
Якого хера я тебе покину?
Я цю пісню вже чув, бро.
Ти й передачу не можеш перемкнути.
- Адьйос. - На основну передачу.
І що я маю робити?
Ми пограбували мера. Усе пройшло не дуже добре.
Тому мені треба... Нам треба, щоб ті два засранці з Квінсі...
зникли нахер, розумієш?
Убити.
І що я в хріна вдію? Вони змоталися.
На все добре.
Подзвони тому психопату, з яким працював Скальво.
Тому, що теж кінчений псих.
Кому? Бучу?
Хай він підітре це гівно.
Це якраз вина його й Скальво, що ми в нього вляпалися.
Довбаний нікчемний членосмок!
Хай він їх знайде.
Забере гроші.
Я їду у свій котедж.
Не ігноруймо той факт, що ми пограбували мера.
ГРУПА СПЕЦПРИЗНАЧЕННЯ
Хто прикінчив начальника поліції?
Не думай про це, Френсісе.
Хай цим займаються тваринки, які тут працюють.
Я...
викликав тебе для участі в спеціальній робочій групі.
Хто ще в групі?
Лише ти, Френсісе.
У всій цій метушні загубився браслет, який я мав від діда.
Браслет?
Його честь любить свою сім'ю.
Він йому дорогий як пам'ять.
- Розумієте, Френк? - Що я маю робити?
Те, чим ви займаєтеся, Френк.
Оце й робіть тут.
Вам від нас щось треба?
А з якого лиха хоч щось із цього – моя проблема?
Ви з босом і не хотіли, щоб я цим займався.
Бо ти нетямущий, Буч.
То що ти від мене хочеш?
Допомогти тобі спекти флан чи що?
Знайди типів, яких найняв твій дружбан, і замочи, поки вони мовчать.
Де я маю їх знайти?
Вони вже, мабуть, на півдорозі до Монреаля.
Жовтий будинок.
Бляха, кому ти дзвониш?
Хочу отримати гроші.
І що ти скажеш?
«Грошей нема. Твій друг мертвий, але я хочу 50 штук»?
Я хочу 32 480. Ми домовлялися.
Приїхали.
Не знаю, що й сказати.
Містер Б. захоче тебе вбити.
Ну, щоб підчистити хвости.
Річі, ти ніби порядна людина,
але я голими руками вирву тобі хер з-під твого жирного пуза
і жбурну нахрін у річку.
Не треба так говорити.
Тільки не кажи нічого конкретного.
ШЛІФУВАЛЬНИК ПІДЛОГИ
Ні фіга ж собі. Так?
Привіт.
Я дзвоню з приводу замовлення, яке робив уранці.
Сталася проблема.
Яка проблема?
Торт був весь пом'ятий.
Свічок не було.
І хтось... Хтось стріляв у довбаний кекс.
Та годі вже про ці торти. Що, в хріна, сталося?
Скальво мертвий. Коббі підстрелили.
Я хочу отримати свою частку. А ви якось усе розгребіть.
Ясно. Де ви?
Селісбері-Біч, Лінкольн-лейн. Жовтий будинок, він тут один.
Будьте там.
Ми пришлемо лікаря.
Сьогодні тобі щастить.
Дім містера Келлі.
Хто такий містер Келлі?
Керує моїм баром.
Ти маєш бар?
Та ні. Він має бар. Я там лише п'ю.
Тобто це його бар.
ГРУПА СПЕЦПРИЗНАЧЕННЯ
Кави.
Я чув про твого дружбана Скальво.
Він був гарний?
Голова була відстрелена, і я не зрозумів.
Я просто печу пундики.
Про це лайно не знаю.
Але знаєш кілька лайножерів, правда?
У мене така проблема. У метушні на Верфі пропало дещо важливе.
У метушні?
Золотий браслет.
Детективе, я простий пекар.
Якщо це не офіційний допит, то я мушу працювати.
Річі, Річі, прошу.
Підстрелили копа. На смерть.
Після цього я з'являюся в тебе на порозі.
А я вільна птаха.
Роби що мусиш, Френк.
Це все, що в нього є.
Дякую.
Тепле.
Бо це не мій дім.
- Дай гляну. - Обережно.
Боляче.
Що ти робиш?
- Дивлюся, що з того боку. - Що ти робиш?
Ага, ага. Зараз.
Не бачу вихідного отвору.
І що з цим робити?
Діставати.
От чорт. Ну гаразд, діставай.
Я не хочу з цим мудохатися.
Чекай. Ти ж ніби морпіх.
Так, служив механіком.
Прекрасно.
Почекаємо лікаря.
Ну, тоді я вип'ю упаковку теплого пива й стечу кров'ю.
Містер Келлі – власник бару. Міг би купувати й краще пиво.
У цій пачці всі по долару.
Що ж за хрінь?
Вони вкрали в когось браслет.
Очевидно, цінний.
Якщо він цінний, то чому я маю віддати його тобі?
Знаєш, чому ти його віддаси?
Бо ще його шукає
довбаний Френк Тумі.
Френк Ту... Добре. Зрозумів. Він твій.
Дуже розумно, Буч.
До хріна розумно.
А ти бачив коней, коли ми їхали?
Я завжди хотів бути ковбоєм.
Цікава в нас розмова. Ковбоєм, га?
Так.
А ти ким хотів бути?
Учителем. Чому? Люблю дітей. І влітку не треба працювати.
Ось ми вже й щось знаємо один про одного.
Це ж пляжний будинок. Що ще робити, як не балакати?
Хтозна. Може, я тебе покину
й піду сам довго й романтично гуляти по пляжу.
Ага, іди. А я тут стікатиму кров'ю, доки не вмру.
Ти хоч іноді смієшся?
Ні.
Рекомендую спробувати.
У житті стається багато херні. Сміх – єдине, що лишається.
Наприклад, за найкращий свій вчинок за все життя, –
воно от-от скінчиться, тому я можу так сказати...
За найкращий свій вчинок я на три роки сів за ґрати.
Довбані чуваки.
Підсадили меншого брата на наркоту.
Узяли його на діло.
Ясно, що діло не вигоріло.
Довбаний Скальво лишив його на розі, з пакетом у руках.
А малого й так уже добре знали в поліції.
Йому б дали від восьми до десяти років.
Але ми з ним були як дві краплі води.
Тому я сказав, що то був я.
Думаю, він був вдячний.
Ага, ясно, що був.
Але вмер від передозу, поки я сидів.
І ти для них робиш оце?
Скажи, смішно?
А що в тебе за історія про 32 тисячі?
Стільки мені потрібно.
А чому саме 32 480?
Бо я не можу бачитися з сином.
Чому не можеш?
Оплата адвоката, несплачені аліменти, іпотека, оплата школи,
кредит під 10% на вживану хокейну екіпіровку.
Повір мені, я точно знаю, що це за довбані цифри.
Усе одно міг би з ним бачитися.
Не можу дивитись йому в очі.
Дітям пофіг на гроші.
От у мене найкращий спогад за все життя –
як ми з братом сидимо на веранді в хуртовину.
Усю вулицю замело...
місто затихло й слухає, як сніг падає на сніг.
Ніби тиша, тільки краще.
Ти не схожий на людину, яка цінує тишу.
Я про те, що гроші неважливі.
Важливо прийти й дивитись, як малий грає в хокей.
- Так? - Кажуть, вам потрібен лікар.
- А ти лікар? - Аякже.
А я медсестра.
Добре. Зачекайте.
Гей, чуєш. По-моєму, прислали не лікаря.
Привіт, випердок.
Буч, як там у медичному?
Скільки я зробив для цих гадів, а вони шлють тебе.
Де здобич?
Покажи йому призові.
- Привіт, як ти? Добре. - Привіт, Коббі, як справи?
Що за хрінь? Це стриптизерська заначка?
Там тисяч зо дві. Грошей не було.
Є непоганий золотий годинник, Буч. Із «Zales».
Підійде під твою куртку.
Офігіти. Джекпот. Диви, Колані.
Ні фіга собі.
Ну все, придурки. Ставайте на коліна.
Для чого це, Буч, для ефектності?
Далі я сам. Почекай надворі.
Ого. Знаєш, ти мій герой.
Я розумію, що це під... Як ти там кажеш? Підколка?
- Підлолка. - Пі... Вийди нахер.
Пішов ти. Тупий мудак, ти тхнеш.
Довбать твою мамку.
Твою мамку.
Ану, розумники, на коліна.
На коліна ніхто не ставатиме, Буч.
Хрін там.
Ставайте обидва на коліна.
Невже ти не чуєш запаху? Він не чує.
Будинок повний газу.
Натиснеш на гачок – ми всі злетимо, мов «Челленджер».
Щось у тебе не сходиться. Ти теж не можеш стріляти.
Я й так умираю. Мені байдуже.
Дай нам ключі від машини.
Мою машину краще не брати.
Забери в нього ключі.
Бери ствол.
Ти ж сказав ключі.
Усе бери. І браслет теж.
Він тобі й члена тримає, коли ти сциш?
Буч, який же ти тупий.
Не зміг мене вбити, хоч я вже поранений.
Ти всерешся. Ти ж розумієш?
Можливо. Але поки що всрався ти, Буч.
Ну нехай.
Бл...
Це було неймовірно.
Ти, новенький.
Думаєш, ти далеко заїдеш з напарником з такою херовою раною?
- Я чув, поліція... - Сам не вірю, що вони купилися.
...їде аж із самого Вермонту, щоб вам вставити!
По-твоєму, оце не смішно?
Ти в нормі?
- Ні, не в нормі. - Гей, усе добре.
Як у тебе справи?
Морожу собі яйця. Олив... Моторна олива скінчилася.
Довелось іти надвір у літніх штанах і крокодилових туфлях,
колоти дрова в снігу. А ще й температура падає.
Заїжджав Тумі.
Дуже все погано?
Погано.
Господи боже.
Угадай, кого він шукає.
Іди нахер, Річі.
Двох джентльменів з Квінсі.
Вони вкрали щось у мера.
А воно йому дуже потрібне.
І ще дещо.
Річі, у мене зараз буде напад паніки,
якщо не договориш речення до кінця.
Ми взагалі на цьому не заробили грошей...
А щоб воно всралось!
Прокляття!
Ти вернувся в Бостон на краденій машині?
Боже, мабуть, ти й правда ненормальний.
А якусь мить було так добре, так тихо.
Я вже думав, що ти вмер.
А тепер доведеться таки це робити.
Що робити?
Що ти мутиш?
Ви зі мною не говорите...
Треба поговорити. Надзвичайна ситуація.
- Я з пацієнтом. - Вибачте.
Ви ж дипломований лікар?
Братик...
- Не хвилюйся. - Усе добре. Рорі, почекайте за дверима.
Док, ви мені дуже потрібні.
За дверима.
- Вибачте. - Ну добре.
Часу мало.
Вогнепальне поранення в плече.
Куля ще там.
Привіт.
То новини були про вас?
- З мером? - Так, так.
Убили працівника поліції.
Ми хотіли цьому завадити.
Це він у мене й стріляв.
Тому справедливо сказати, що я теж жертва.
Дзвоніть 911.
Слухайте, його заарештують, потім і мене,
і до суду ні він, ні я не доживемо.
- Йому потрібен лікар. - Ви лікар.
Просто дістаньте кулю, підлатайте його,
і ми поїдемо далі. Зникнемо.
Рорі, якщо я зроблю те, що ви просите, то я порушу закон.
А якщо я візьму вас у заручники?
Ну, з вашого дозволу.
Але з точки зору закону ви будете моєю заручницею
і будете змушені робити що я кажу.
Його серйозно ранили.
- Ви нікому не зашкодите? - Ні.
- Ви не зашкодите собі? - Ні.
І здастеся поліції?
Після того, як зроблю що мушу, я здамся поліції.
А я – ваша заручниця, це ясно?
- Чудово. Ну, сідайте. - Ні, ви повинні сказати, Рорі.
Добре. Ви моя заручниця.
Кажіть, що вб'єте мене, якщо не допоможу.
У мене нема вибору?
У вас є вибір.
Ви робите вибір.
Ви дорослий чоловік. І відповідаєте за свої рішення.
- Зараз ви приймаєте рішення. - Добре. Я...
я вас уб'ю, якщо не допоможете.
Добре.
Чого у вас така довбанута розмова?
Він вам сподобається.
Ну от.
О боже, тільки не на диван.
На стіл.
- Чекайте. - Стій, стій.
Лягай.
Ця жінка – лікар?
- Так. - А який вона лікар?
Не переживай за це.
А ви таке вже робили?
Ні, але проходила інтернатуру
у відділенні швидкої допомоги, якщо ви про це.
Що ви там шепочете?
Вогнепальні рани подобалися мені найбільше. Люблю їх знаходити.
Чудово.
Привіт. Як у вас сьогодні справи?
Хоч стріляйся.
Я доктор Рівера.
- Можна вас оглянути? - Робіть зі мною що хочете.
Добре.
Це дірка.
У вас хороша енергетика.
Він урятував мені життя.
І що ви відчули, коли він це зробив?
Він чистий?
Було дуже приємно.
Напевно, на вас обнадійливо подіяла
така підтримка в страшній ситуації.
Розкажіть про це.
Мічеллі мусить піти! Злочини треба змити!
МІЧЕЛЛІ ГЕТЬ
Я спробував усі можливі комбінації.
Якщо цей сейф зараз не відкриють, мені гайки.
А якщо мені гайки, то не думайте, що когось із вас пронесе.
Алане, вже точать ножі, щоб устромити мені в спину!
Нам потрібен час і удача.
Удача? Нас виставляють за двері, Алане.
Відкрили?
Мічеллі геть!
Треба відкрити сейф, Алане. Заради тебе й мене, заради всіх.
Так-так, ми всі керуємося цією необхідністю, сер.
Вікторіє, а пробували 26 замість 28?
Так, сер.
Господи боже, куди ж котиться Бостон?
Не можна знайти ні одного довбня, який би зламав довбаний сейф?
Побачив клейонку й подумав, що то для мене – розпилювати.
Може, ще розпиляємо.
Ти ба, ти пожартував.
Вона тобі лишила светр на столі.
Треба їхати.
Ти забрав у неї телефон?
Та вона нормальна. Вона...
Тобто ми домовилися.
Тільки треба...
Машина от-от приїде.
Я буду розчарований?
Поліція штату готова до переговорів.
Я сказала, що я ваша заручниця.
А як ваш лікар – що ви безперечно 851,
тобто висловлювали
суїцидальні думки, спричинені супутніми психічними розладами,
і що ви погодилися брати участь у пограбуванні під тиском.
Що ви відчуваєте?
Я розчарований.
- Віддайте ключі. - Дякую за светр.
- Рорі, ми ж домовлялися. - Ні. Я казав «коли я зроблю що мушу».
- Я не дам вам скоїти самогубство... - Швидше.
...і не дам вас убити.
От тільки ви сказали цілій армії злих копів, де ми.
Не казала. Я дзвонила майору з поліції штату.
Рорі, я консультую поліцію, мені б не брехали.
Ти чув? Хіба ж не смішно?
- Будуть переговори. - Для них ми вбивці копа.
- Бо так і є! - Ні.
То інший тип убив.
Нас уполюють як зайців.
Наша смерть буде на вашій совісті.
Що-що? Я врятувала вам життя.
Ага. Щоб нас убив хтось інший?
Ах ти ж.
- Що таке 851? - Це не так.
- Ти хочеш умерти? - Ви дали слово.
І ви мені дали слово.
Слова порушують. Хочеш умерти?
Рорі, вірте мені.
Ні. Я мушу зробити те, що мушу.
Усе виправити.
Я сказав, що зроблю це, а потім здамся.
Я стримаю слово.
Може, я поведу?
- Сідай. - Зважаючи на все...
- Сідай. - Добре. Хер з ним.
Рорі.
- Що ви робите? - Не даю вам загинути.
Бо не можу.
Бачу покращення.
Ось і наші переговорники.
- Хіба це смішно? - Не несмішно.
- Назад, назад. - Я намагаюсь зупинитися.
Підніміть руки вгору.
Вийдіть з машини.
Виходьте!
Газуй, газуй.
Ого. То копи з Род-Айленду?
У них у штаті нічого не відбувається?
Як вони так скоро сюди доїхали?
Перші на місці злочину.
Мабуть, у найменшому штаті нічого робити.
Рорі, ви небезпечно ведете авто.
Я на високій швидкості тікаю від погоні.
Подумайте, який у нас був прогрес.
Якою людиною ви хотіли бути.
А якою людиною ти хотів бути?
- Подумайте. - Змініть пісню.
Рорі, спитайте себе, чи щось із цього вам допомагає.
- Це ваш плейлист? - Прошу, змініть пісню.
- Я її не вмикала! - Ясно.
Музику обирає водій.
Натисніть кнопку. Мені все одно. Змініть.
Ну от.
- Рорі, у вас криза. - Неправда.
Ситуація кризова, а я в нормі.
Ого. Гляньте, скільки переговорників.
Вони ніби готові домовитися.
Рорі, ви зраджуєте все, чим хотіли бути.
А чим ти хотів бути? То ви психіатр?
О боже мій, господи, бл***.
У тебе є психіатр?
Ви ж мене оперували. А ви навіть не лікар.
- Що? - Бро, ти хочеш себе вбити?
А ви звідки?
- Я з Лінна. - Так. Тепер розумію.
Що це значить?
З Лінна? З міста гріхів?
- Так. А ви звідки? - Мав я дівчину з Лінна.
Ви мені більше подобалися, коли плакали.
Як можна бути психіатром і насміхатися з людей, що плачуть?
- Я не... - І це неправда.
Я не насміхаюся. Я до вас говорила, бо...
Нащо платити за насмішки?
Ви не мій пацієнт, це нечемно.
А знаєш? З'їжджай у воду. Помремо всі.
Не хотів би я, щоб мене соромили за висловлення почуттів.
Підрізайте з другого боку. Підрізайте!
Рорі, зупиніться. Визнайте свої проблеми.
Я голосую за те, щоб не зупинятися.
А ось поліція Вермонту.
Усі на нас насідають, їдуть за нами.
- Гей, куди їхати? - Давай по 93-му.
По 93-му?
Увага всім групам.
Авто підозрюваного заїхало в тунель.
- Зараз буде праворуч. - Підрізайте!
Ой-ой! Чорт.
Якщо виживемо, сходите зі мною на каву?
Не задовбуйте мене.
Тобто ні?
Газуй, газуй.
ПОЛІЦІЯ М. ВУСТЕР
- Ти нормальний? - Вертайся у свій Вермонт!
- Схоже, відірвалися. - Їдь у Квінсі.
- Га? - Квінсі. Квінсі.
Отуди.
Їдь до мого бару.
Що, ви власник бару?
Чому ніхто в це не вірить?
Щоб я оформила заявку в страхову,
необхідно повністю розтрощити машину.
- Ага. - Уже й так нормально.
Думаю, цього вистачить.
Пора їхати.
Довбусь у цьому бізнесі 30 років.
Повірити не можу, що тікаю в Канаду через цього кінченого Коббі Мерфі.
Бо той не вміє тримати язика зубами.
Але ж у Волполі тримав.
А що буде, по-твоєму, коли його схопить Тумі?
- Він нас точно здасть. - Я й сам сракою чую, що здасть.
Заспіває, мов Біллі Голлідей.
Цей котедж занадто близько.
Ну, я люблю кленовий сироп.
Ніла Янґа.
Хокей.
Ходити пішки на природі.
А французькою, бл***, умієш усе це любити?
Що-що?
Оревуар.
Що... Що за чорт?
Нормально.
- Залазь і потім направо. - Ага, супер.
- Знов злочин. - Ага, ти в ударі.
Ти не казав, що це туалет.
- Це туалет. - Чорт.
А чому б цьому містеру Келлі одразу не викликати на вас копів?
Бо я йому як син, якого він не має.
Якого він не має чи якого й не хотів?
Ви якась не схожа на лікаря.
А ви вмираєте від кровотечі?
Слушно. То чим ви займаєтеся?
Виписуєте ліки чи просто раз на тиждень відмовляєте Рорі стрибати з даху?
Ви ж не очікуєте, що я порушу лікарську таємницю?
Я питаю, чи не треба таких лікувати по-справжньому?
Коли бачив, як цілі села беззахисних дітей
знищували балістичними ракетами, то тут не допоможе
розповідь про своє дитинство.
Ну, по-перше, ви ідіот.
По-друге, Рорі отримує чудове лікування.
І останнє. Я дипломований лікар, що дає мені право виписувати ліки.
Ясно. Я цього не знав.
Слава богу.
Якби я був вашим пацієнтом, ви б допомогли?
Ви б не були.
Ну, а якби вам довелося?
Мені не «доводиться», я маю здорові кордони.
Ага.
Тобто вдаєте заручницю й тиняєтеся
- з покидьками? - Рорі, це не про вас.
Коли приїде цей містер Келлі,
хай допоможе нам чим зможе.
Рорі...
Потім я зроблю те, що мушу, і потім здамся поліції.
Тобто в Болівію я полечу сам.
СИЛИ СПЕЦОПЕРАЦІЙ
Це містер Келлі?
А містер Келлі їздить на танку?
ПОЛІЦІЯ БОСТОНА
От чорт.
Бл***.
Вниз, вниз.
- Куди? Куди? - Господи боже.
Розкажіть мені про здорові кордони.
Це моя робота. Я тут заради Рорі.
Ви втратили пацієнта? Це тому?
Тихо.
Так.
- Ні, я розумію. - Ви нічого не знаєте.
- Вони бачать таке... - Мовчіть.
- Вертаються, зневірюються. - Ну ви й тріпло.
- Допомоги нема. - І як ви
- ще живий? - Я не тріпло.
Ану тихо. Тихо.
Я вас щось спитаю.
Що зі мною не так?
Я серйозно. Я справді хочу знати.
У вас розгальмований розлад соціальної взаємодії.
Імовірно, спричинений у ранньому дитинстві комплексом порушеної прив'язаності.
Ви почуваєтеся покинутим.
Та ні, неправда.
Вам спокійніше, коли ви почуваєтеся покинутим і самотнім.
Коли хтось каже вам правду, ви розмовляєте, щоб її не чути.
Починаю розуміти, чому стільки ваших пацієнтів стріляється.
Коббі, якщо хочете мати друга, будьте самі другом.
Привіт, Френк. Як життя?
Мабуть, це копи.
Скажи Коббі, хай шурує нагору.
Хлопче, ну й лайна ти собі заварив.
Містере К...
Джон, залишиш нас самих?
Авжеж, Френк. Я вийду.
Бар твій.
Я постараюся не смітити.
Роби що хочеш, Френк.
Бар застрахований.
Надіюся, ваш пляжний будинок теж застрахований.
Я намагався допомогти, Коббі.
Бачить Бог, я намагався.
Сядь.
Я маю зброю.
Збираєшся когось застрелити?
Ні.
Вибачте.
Ви коли-небудь чинили злочин?
Кримінальний – ні.
Сер, дозвольте сказати від імені цих...
Не дозволяю.
Хто ви така?
- Наша заручниця. - Наша психотерапевтка.
Я не ваша психотерапевтка.
Вам недоплачують.
Не те слово.
То що, це все? Нас заарештовано?
Та він не збирається нас арештувати.
Де він?
Про що ви?
Він питає про це.
Скажіть мені щось.
Чому меру він такий важливий, щоб відправити на пошуки вас?
Це не моя справа.
А це значить, що точно й не твоя справа.
Слухайте, шановна. Ви виходите зі мною.
Але ж я їхня заручниця.
І я вас рятую.
Тримайте руки на барній стойці, коли сюди зайдуть хлопці зі спецзагону.
Вони озброєні й п'ють багато кави.
- Ніде вони не дінуться. - Дорогу.
- Куди лізеш? - А ви куди?
Хай працює бостонська поліція.
Нахера ти це робиш?
Він сказав покласти руки на стойку. От я й кладу.
Ти не чуєш запаху?
Якого запаху?
Чорт.
Чого чекаємо?
Ми все пропустили?
Бігом, бігом!
Викликайте пожежників з Квінсі.
Мабуть, десь пожежа.
Велика.
Надзвичайна ситуація.
Що робимо далі?
Поїдемо в Монреаль.
- У Монреаль? - Так, у Монреаль.
Там безпечно.
Ясно. А чому?
Бо це в Канаді.
Я знаю, де це. Але...
У тебе там є знайомі?
Нема.
Як ми туди доїдемо?
По дорозі.
- По вказівниках. - За нами женуться.
Як ми перетнемо кордон?
Не знаю, чувак.
Доїдемо до Ніагарського водоспаду, перейдемо пішки.
Там нагорі 45 градусів морозу.
Шість метрів снігу.
Серед зими?
Треба мати сани, запряжені довбаними хаскі, щоб перетнути кордон.
А ти хочеш іти в кросівках?
- Ти хоч бував у Монреалі? - Ні, в Монреалі я не бував.
Яка різниця?
Ідея з Монреалем жахлива.
- Ідея з Монреалем? - Жахлива.
Так, ідея з Монреалем жахлива.
Усі... То всі помиляються про Монреаль.
Ти грабував банк?
Що?
Пограбуємо банк.
Ніяких банків.
Мені потрібні гроші.
І як ти пограбуєш банк?
- Як? - Ага.
Зайду. Натягну маску.
Натягнеш маску, вже коли зайдеш?
Чи спершу?
Спершу.
А як же озброєна охорона?
Часовий замок у сховищі?
А той факт, що в шухлядах у них і двох тисяч не набереться?
Про великий сейф я мовчу.
Тебе просто дарма застрелять.
Ідея з пограбуванням жахлива. Їдемо в Монреаль.
Монреаль не розв'яже моїх проблем. Жодної.
А я не вернусь у тюрягу.
Цікавої поїздки в Монреаль.
А тобі цікавого пограбування.
ІММІГРАНТИ ЗВЕЛИЧУЮТЬ АМЕРИКУ
МОЄ – МІЧЕЛЛІ
18, 13, 87, 18, 20, 26, 71, 29, 80.
Це числа на браслеті мера.
Тобі потрібно 32 480$?
Так.
НОВИЙ БОСТОН І МЕР
НАШ МЕР МАРК ЧОЙ
Мічеллі геть!
БОСТОНСЬКА МЕРІЯ
Двадцять п'ять років відкатів і хабарів.
У мера має бути більше готівки, ніж в шаха Ірану.
Якщо відправляєш Френка Тумі по свій браслет,
то це тому, що він дорогий.
Ці числа – код до його сейфа,
сейф у його кабінеті, тому він і не виходить.
Тобто ти хочеш ще раз пограбувати мера?
Я не кажу, що перший раз нам удався, але...
але ніхто не подумає, що ми такі тупі, щоб повторити.
Усі нахер сядуть, якщо ми його звідси не витягнемо.
Завантажте цей дрипаний сейф на дрипаний візок
і вивезіть з кабінету!
Мер про тебе не забуде, Френк.
- Напружтеся. - Він у мене, сер.
- Слабаки! - У мене!
Злочини треба змити!
ПОВЕРНІТЬ ДЕМОКРАТІЮ
ВІДМИЙТЕ БОСТОН!
Мічеллі геть!
Злочини треба змити!
ПОЖЕЖНА ЧАСТИНА
Як думаєш, ключі десь тут?
Ми прийшли по костюми. А ти ще й машину хочеш узяти?
Хіба не прикольно вкрасти пожежну машину?
- Ми пожежники. - Пожежна частина.
- Пожежники.
Пожежна частина.
Знаєш, куди вона веде?
Веде сюди, а потім отуди й угору.
Але куди вгору? Як ти знаєш?
Веде всередину будівлі.
Повір мені, веде... кудись веде.
Алане, оце моя пенсія.
Ясно.
Відчуваєш, малий? Відчуваєш?
- Пожежа. - Що за хрінь?
- Просимо покинути будівлю. - Покинути?
Туди! Швидше! Швидше!
Спрацювало.
Відчуваєш, які важкі ці чоботи?
Якщо знов заговориш про Монреаль, Богом клянусь, я тебе вб'ю.
Та просто ногам дуже жарко.
Повідомлено про пожежу в будівлі.
- Тривога не навчальна, сер. - Чорт!
Негайно покиньте будівлю.
Я евакуюю вас і всіх працівників заради вашої безпеки.
Дайте мені хвилину.
Сер, прошу вас. Це моя робота.
- Господи боже. - Ходімо, сер!
Що за хрінь там коїться?
- Сер! Треба негайно йти! - Не чіпайте мене!
- Я мер, хрін тебе бери! Не можна... - Ходімо! Негайно, сер! Негайно!
Швидше! Ходімо!
Куди ти йдеш?
Будівля горить!
- Без них не йди, Алане. - Негайно, сер!
Будь обережний, Алане.
Будівля горить.
- Пожежники піднімаються по сходах. - Га?
Пожежники йдуть по сходах.
Що це ви робите?
Ідемо по сходах, як усі.
Чого ви тікаєте?
Усе добре. Спокійно!
- Швидше. - Швидше? Бро, мене сьогодні ранили.
- Задовбав. Чорт. - Іди нахер!
Що ти сказав?
Чого ти придовбався, чувак? Ми тут пожежу гасимо.
Давай назад! Що я маю робити?
Що за хрінь? Я тебе з цієї роботи...
Я не маю вибору.
Гей! Куди ви йдете?
У мій кабінет не лізьте!
- Гей! - Іди нахер!
Що ти сказав?
Ану не тікайте від мене!
Ви що собі думаєте?
- Стійте! Зупиніться! - Не відчепиться.
- Бігом, бігом! - Не зачиняйте двері!
Не смійте...
Господи.
- Оце задовбав. - Нереально.
Та ну!
Чому всі в цьому місті мають бути героями, бл***?
Я не герой.
Гей, перестаньте! Перестаньте!
У нас заручник, і зараз ми скинемо його з балкона!
Що ти робиш?
Виграю нам час.
Це було пограбування.
Це від чотирьох до семи.
А тепер – двадцять за викрадення людини.
Крізь двері пробивалася сокира.
Я зімпровізував.
А ще гірше те, що це федеральна будівля.
Буде застосовано закон про нацбезпеку. Терористів не арештовують.
Червоний рівень небезпеки. Стріляти на ураження.
І плюс, я держпрацівник.
Тому запущено цілу низку відповідних процедур.
Ти запустив низку процедур.
Зате вода вже не ллється.
Шукають переговорника.
Не шукають вони...
Мабуть, це переговорник.
Це дуже великий сейф.
Чорт, ну й день.
Що сталося?
У мерії велика пожежа.
Слава богу, що розприскувачі таки працюють.
Там хаос.
Перелийте мені з собою.
ПОЛІЦІЯ ШТАТУ ВЕРМОНТ
Хто тут головний?
Шановний мер!
Є загроза безпеці, ситуація швидко змінюється.
Снайперів маєте?
Вони вже готуються.
Усе дуже просто.
Приберете злочинців, я влаштую вам охрінезний парад.
Треба працювати головою, хлопці. Зараз ми їм покажемо.
Сімдесят один,
двадцять дев'ять...
вісімдесят.
О боже.
- Ага. - Не може бути.
Заждіть, заждіть. Що?
Ні фіга собі.
Ти казав, твоя частка – 32 480?
Плюс-мінус.
Даруйте. Офіцере.
Офіцере!
Я піду на угоду й свідчитиму проти спільників.
Не зараз, Алане.
Ми тут трохи зайняті.
За повну співпрацю я хочу імунітет від кримінального переслідування.
МАРТАС-ВІНЬЯРД МЕРТЛ-БІЧ
Двадцять років доказів.
Відкати, хабарі, офшорні рахунки, які неможливо відстежити.
Ти ж розумієш, що ми не копи?
Ми навіть не пожежники.
Я хочу, щоб ви свідчили, що я одразу пішов на співпрацю.
Молодець.
Скрізь довбані герої.
Чувак, це що, M82A1?
Ага. Мені з неї й на стрільбищі не давали стріляти.
Кинь мені шматочок.
Джо, кинь мені пива.
Зараз ми їм вдрючимо.
Чого ми чекаємо?
Таке враження, що ми у Вейко.
На цій ключці автограф Боббі Орра.
Мабуть, підробка. Вони майже всі підроблені.
А я бачив, як він грає. Його останній матч.
- Так? - Так.
Капець, скільки тобі років?
Тоді було років сім.
Коліна в Боббі вже не працювали. Грав він гівняно. Але я там був.
Він сказав не забувати цього.
Боббі Орр сказав тобі не забувати його матчу?
Ні-ні. Не Боббі Орр. Я ходив з батьком.
Перша група «Сієрра» тримає ціль.
Стережись!
Нашпигуйте їх, хлопці! Почали!
Чорт.
Швидко!
Відійди нахрін!
Не стріляти! Група спецпризначення!
Усередині заручник. Не стріляти!
Оце я розумію!
Геть від вікна!
Боже! Бл***!
Не стріляти! Кажу: не стріляти!
Офігіти! Господи! Господи!
- У тебе влучили? - Так.
Поцілили?
Маєш на увазі кулею?
- Так. - Так.
Триндець. Куди?
У мене рука болить. Здається... Здається, в неї.
Тебе вже ранили в руку.
Та не знаю, дай хвилину. Я тільки впав.
Хто наказав припинити вогонь?
Я нічого не наказував.
Сер, там ваш юрист.
- Хто? Алан? - Так.
Заходить переговорник.
Ви знаєте, що робити?
Так.
- Так. Вогнепальна. - Не може бути.
- Рана від кулі. - Та ну.
А що це, по-твоєму? Судома?
Ти порвав светра, коли повз по підлозі.
Ось тобі рішення. Нитка й голка.
Вони усунуть твою проблему.
Сьогодні мене вже ранили, тому я все-таки знаю, про що кажу.
Нікого не поцілили.
- А це що, по-твоєму? - Не вогнепальна рана.
- Людина пролила за тебе кров. - Ти лив за мене кров?
Може, ти зачепився за диван.
Визнай, що мене двічі підстрелили.
Чому це має бути вогне...
Це подряпина.
Зайнято.
Рорі. Рорі, це я. Доктор Рівера.
Я сама.
Заждіть.
- О. - Я.
Можна зайти?
Заходьте, док.
У вас усе нормально?
Так. Усе супер.
Тільки, на жаль, мене підстрелили. Знов.
Його не підстрелили.
- Підстрелили. - Це ви – переговорник?
Так, це я.
Юрист мера, Алан Флінн. Я готовий співпрацювати.
Алан – наш новий заручник, але ви нам подобаєтеся більше.
Привіт, Алане.
Гарна броня. Вам личить.
Рорі, що коїться?
Я забираю свої 32 480$.
Як ви почуваєтеся?
Добре. Нормально.
І отак зазвичай усе проходить?
Коббі, будь ласка, не заважайте.
Але зазвичай пацієнт відповідає на питання.
Гроші у вас. Ви отримали що хотіли.
Почуваєтесь, як і очікували?
Я передам гроші вашому сину. Сховаю під бронежилетом.
Вийду звідси й відвезу йому.
Ви все зробили.
Тепер можете... Як ви казали? «Випилятися».
То що ви почуваєте?
Я не хочу вмирати.
Треба багато сміливості, щоб таке сказати.
Я дуже вами пишаюся.
Що, Коббі?
Я теж не хочу вмирати.
Це добре, Коббі.
Це я не хочу вмирати.
Алане, тебе це не стосується.
Ну все.
Я готовий здаватися.
Ви здуріли? Якщо здастеся, вас уб'ють.
Тікайте.
Чекайте. Ви ж казали, з самого початку...
Тю, я це сказав одразу.
Що ви хочете почути? Що я помилялася?
- Так, кажіть. - Ні...
- Хіба це так важко? - Ну добре. Я помилялася.
Бл***.
Що?
Напевно, я хочу в Монреаль.
Чоловік і жінка йдуть з будівлі.
Вони вийдуть?
Так, сер. Звісно, вийдуть.
Добре.
Було й загуло.
Ні хріна собі він важкий.
Це не мої.
Стій! Назад! Не наближатися!
Стояти! Стояти!
Проїжджай, проїжджай!
- Гей! - Бувай. Ми пожежники. До побачення.
- На все добре. - Офігіти.
- Офігіти! - О боже.
А я що казав? Що я казав?
- Ти не помилився. - Добре я придумав з пожежниками?
Їдемо в Монреаль. Погнали.
- Погнали! - Монреаль! Погнали!
Хто веде пожежну машину?
Як побачать цю машину, то нас одразу пропустять.
Пропустіть. Від'їдьте вбік.
Пропустіть американських героїв.
- Скільки до Монреаля? - Кілометрів 500.
Скільки до свободи? Їдемо в Монреаль!
- Монреаль. - Їдемо в Монреаль на пожежній машині!
Цю машину ніщо не зупинить.
Ніщо. Ніщо!
Ой, бл... Ні фіга собі.
Машина! Машина! Бро, машина! Ти чіпляєш з цього боку машини.
- О чорт! Він близько. - Давай, газуй!
Газуй. Газуй! Швидше! Швидше! Ну!
- Та я газую, газую! - Ти гальмуєш!
- Не та передача. - Та.
- Вона не їде швидше. - Перемкни передачу!
Відштовхуй!
Ну й придурок.
- Газуй! Газуй! - Газую, газую!
- Вивертай в інший бік! - Я й вивертаю!
- Вивертай в інший бік! - Я намагаюся вивертати!
Довбанутись!
От чорт!
Твої двері. Твої.
- Не можу... Заклинило. - З твого боку. Відчини.
Там ручка. Проста ручка...
І цей тут.
Руки вгору, довбограї.
Ви подуріли нахер?
Ми лікуємося. Так.
Виходьте. Кладіть руки на машину.
Сер, я маю річ,
яка повинна вас дуже зацікавити.
Що це?
Можна я дістану з кишені?
Тут 20 років відкатів і хабарів.
Ми готові віддати це вам за нашу свободу.
Я пропоную, щоб ви поклали це собі в кишеню,
розвернулись і пішли звідси.
Ви більше не працюватимете й дня,
- а ми зникнемо. І все. - Так. Зникнемо.
Безплатний медичний догляд, безплатна стоматологія,
стрижки, чоловічі групи, «зневошення».
Ходиш денну норму кроків.
Не губиш гаманця.
Шлюб.
Я вже пробував.
Не зі мною.
Узагалі не треба думати, що вдягти.
Ти ніби Айнштайн.
Ти ж не казатимеш, що він не шарив.
...73 до Монреаля готовий до початку посадки. Вихід...
Мер Мічеллі?
Хто, я?
МІЧЕЛЛІ, ДЖОЗЕФ: 1,8 М, 110 КГ ПОЛІЦІЯ БОСТОНА
Мер Чой, хочу сказати,
що цілком підтримую вашу антикорупційну програму.
Коли ми почнемо судитися з тими двома з Квінсі,
то їхні адвокати, авжеж, як доказ долучать до справи ці жорсткі диски
і рахунки, які на них зазначено
і де лежить 100 мільйонів доларів, походження яких неможливо відстежити.
Тобто ми повернемо державі 100 мільйонів, походження яких неможливо відстежити
і які можна було б...
Мер Чой, дивіться праворуч.
Але, мер Чой, якщо не судитися з цими чоловіками,
то ці диски не буде долучено до справи як доказ.
Сьогодні ваш щасливий день. На вихід! Швидше.
Виходь. Давай, давай.
Не вдарся головою.
Сходинка. І ти. Виходь. Виходь. Так. Сходинка.
Сходинка, вниз. Чекай.
Веселих свят.
Ви берете участь у програмі мера Чоя «Другий шанс».
Надіюся, ви його не змарнуєте.
У нас були чоботи.
Їх повернули в пожежну частину.
Але в чоботах були особисті речі.
Гроші? Ми їх забрали собі.
Дуже вам дякуємо.
Не зна... Що це таке сталося?
- Що це... Що? - Не стій. Тільки не стій.
То що, ми... Ми вільні?
- Так. - Ми вільні. Ого.
Ох же цей Марк Чой.
А я казав. Крутий кандидат.
Правду кажучи, такого я не очойкував.
Усе з тобою ясно, Чой.
Чой узяв усе за чисту монету.
А я ж тебе так і не розсмішив?
Розсмішив.
Не пам'ятаю, щоб ти сміявся.
- Сміявся. - Я багато жартував.
- Ти ні разу не сміявся. - Сміявся.
І коли ж ти сміявся?
Коли тебе вдруге підстрелили.
Господи боже.
- Гей. - Що?
Нічого.
Не роби дурниць.
Ага, не роби дурниць.
Алкоголю не виявлено. Транспорт розблоковано.
Ви підозрілий.
Ну, ви ж умієте викликати копів.
ПІДБУРЮВАЧІ
Тпру.
Що за хрінь?
Не те взуття.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька