Downloaded from YTS.MX
1942. november
Official YIFY movies site: YTS.MX
200 brit és amerikai hajóból álló hadsereg
tűnik fel Észak-Afrika partjainál.
Elkezdődik a Fáklya hadművelet.
A helyiek szeme láttára
100 000 katona özönli el Marokkó és Algéria strandjait.
A sorsdöntő összecsapás kezdete ez,
ami 1940 és 1943 között Észak-Afrikában zajlott,
a második világháború híres fejezete,
a Sivatagi háború.
Miért mentek harcba a nagyhatalmak
az észak-afrikai embert próbáló sivatagi viszonyok közé,
olyan messzire a világháború központjától?
Hogyan sikerülhet a sivatag forróságában
a szövetségeseknek meghátrálásra kényszeríteni
a Birodalom erőit?
A Sivatagi háború, amit senki sem akart,
végül teljesen megváltoztatta a világháború menetét.
HITLER VÉGZETES SIVATAGI HÁBORÚJA
TRIPOLI LÍBIA
Az egész egy kis diktátor nagy játékával kezdődött,
nagy tétekről álmodott:
Benito Mussolini.
Azt hirdeti, hogy...
„Olaszország valójában a Földközi-tenger ura.”
Az Il Duce vissza akarja állítani a Római Birodalom pompáját.
Uralma alá szeretné hajtani a Földközi-tengert,
és kiterjeszteni birodalmát Afrikára.
Mussolinit nagyon zavarta, hogy Afrikában a régi birodalmi
hatalmak, Franciaország és az Egyesült Királyság uralkodnak.
Saját birodalmának jelentéktelensége fájó pont volt számára.
Keleten csak Szomáliát, Etiópiát és
Eritreát irányítja.
Északon Líbiát erőszakkal meghódította.
Itt Olaszország a győzelmét 1912-ben mészárlásokkal és erőszakkal aratta.
1940 nyarán a második világháború
lángra lobbantja Európát.
A Harmadik Birodalom meghódította Európa
egy részét, néhány hét alatt lerohanták Franciaországot.
A megtámadott Anglia is
attól fél, hogy a nácik bekebelezik.
A németek és olaszok a Tengelyhatalmak zászlaja alatt egyesülve
hatalmi pozícióban vannak.
LÍBIA
Ezt az esélyt az Il Duce nem akarja kihagyni.
Ki akarja űzni a régi gyarmatosító
hatalmakat Afrikából.
Elérkezett Olaszország ideje.
1940. SZEPTEMBER
Megparancsolja csapatainak Egyiptom megszállását, amely
az angolok által ellenőrzött királyság.
A 80 000 fős haderő mintegy 100 kilométerre nyomul be
Egyiptom területére.
Az olasz tábornokok tétováznak.
Szerintük a seregük nem eléggé felszerelt és
nem áll készen egy ilyen kalandra.
Winston Churchill nem akarja átadni Egyiptomot.
Semmi áron.
Amióta Franciaország behódolt,
a Birodalom kiterjesztette hatalmát Európa felett.
A brit miniszterelnöknek
egy újabb vereség elfogadhatatlan lenne.
Főleg a Luftwaffe óta,
könyörtelenül támadják Angliát.
Churchill tudja, hogy Nagy-Britannia sikere
most igazán a gyarmatok erőforrásain múlik.
A Szuezi-csatorna Egyiptomhoz tartozik.
London számára ez egy létfontosságú útvonal a nyersanyagok
szállításában.
Churchillnek ez egy nagyon komoly helyzet.
Tehát az öreg bulldog riadót fúj, és mozgósítja
a Nemzetközösség erőforrásait.
Több ezer ausztrál, új-zélandi és dél-afrikai katona
megy Kairóba, hogy csatlakozzanak a britekhez.
Hátra hagyták a családjukat, a munkájukat,
hogy a sivatagi homokban harcoljanak.
Decemberben a britek támadásba lendülnek.
Legnagyobb meglepetésükre
a feladat könnyűnek tűnik.
Az olaszok szervezetlenek,
800 kilométernyire visszavonulnak Líbiába.
A britek még Tobrukot, a stratégiai kikötőt is beveszik.
Őfelsége tábornokai tudják, hogy a sivatagban az az úr,
aki a kikötőket irányítja.
Néhány hét leforgása alatt
a Nemzetközösség csapatai sima győzelmet arattak.
1941 elején elfoglalják Kelet-Líbiát.
A muszlim lakosság ünnepli felszabadítóit.
Nem felejtette el a 100 000 halált,
amiért az olasz hódítás volt a felelős.
Az arabok és a britek még egyezséget is kötnek.
Líbiaiak ezrei készek harcolni Nagy-Britanniáért.
Churchill függetlenséget ígér nekik
győzelem esetén.
Ez egy jó módszer Róma befolyásának aláásására.
Az Il Duce dicsőségre vágyott,
de csak a szégyenletes vereséggel szembesült.
400 tankot és 130 000 foglyot hagy maga után
a csatatéren.
BENITO MUSSOLINI ÚT
Mussolini Afrikában akarta megmutatni az erejét,
de végül segítséget kell hívnia.
NÉMETORSZÁG
1941 elejére
Hitler kelet felé tekintgetett.
A tábornokaival együtt
egy nagy projekten dolgoznak,
a Barbarossa hadműveleten,
vagyis a Szovjetunió meghódításán.
Tervei szerint a győzelme az orosz sztyeppéken
pecsételődik meg.
1941. JANUÁR 19.
A csalódott Mussolini tudja, hogy nem jó az időzítés.
De szüksége van szövetségese
segítségére, hogy ne veszítse el Líbiát.
Egy ilyen megaláztatás tönkretenné a hírnevét.
A stratégiai tervben Hitler Észak-Afrikát csupán másodlagos
műveleti színtérnek tekinti.
De tart attól, hogy egy legyengült Mussolini elveszíti a hatalmát.
Az Il Duce bukása veszélyeztetné a rendet
európai hatalmának déli területein.
Hajlandó segíteni,
de csak az ő feltételei szerint.
A német beavatkozásnak nem szabad,
semmiképpen sem,
megzavarni a keleti műveleteket,
amelyek várhatóan néhány hónapon belül elindulnak.
A Führer csak egy kis expedíciós különítményt küld Mussolini megmentésére.
Az Afrika hadtest mindössze 45 000 emberből és 174 harckocsiból áll.
1941. FEBRUÁR 12.
Tripoliba, az olasz gyarmat fővárosába érkezik a hadtest.
Küldetése korlátozott,
az olaszok segítése Kelet-Líbia visszafoglalásában,
és megvédeni a területet a brit támadástól.
De az igazán nagy dolog, hogy Rommel tábornok
a hadtest feje.
Rommel 49 évesen elég fiatal tábornok,
de ő a Führer kedvence.
Tripoliba érkezik, a francia hadjárat
dicsőségének hírével.
Hivatalosan Rommel az olasz parancsnokság alá tartozik,
de nagy célokra tör,
nem akar mindössze támogató szerepet játszani.
Afrikában Rommel a dicsőségről álmodik, még ha
emiatt meg is kell tagadnia a parancsokat.
Az Afrika hadtest csak néhány hete
lépett be Afrikába,
de Rommel már türelmetlen.
1941. március 24-én
Róma vagy Berlin figyelmeztetése nélkül,
hirtelen támadást indít kelet felé.
Szándékai világosak.
„Első célom” mondja,
„Kelet-Líbia visszafoglalása.
Aztán Észak-Egyiptom
és a Szuezi-csatorna.”
Ez egy nagy terv.
A fáraók földjéről
elindulhat a kaukázusi Baku felé, és
megszerezheti az értékes olajkészleteket.
SZOVJETUNIÓ
Aztán találkozhat a Wehrmacht csapataival,
hogy lecsapjon Oroszországra.
Ez színtiszta megalománia,
és nagyon messze van attól, amit a vezetői elvárnak tőle.
De a csapatai mind vele vannak,
mivel az Afrika hadtest részben önkéntesekből áll,
akik hisznek a Birodalom jövőjében.
Észak-Afrika ideális környezetet biztosít Rommelnek,
hogy próbát tegyen.
A hatalmas területeken
a páncélosai teljes sebességre képesek.
Az a technikája, hogy egyenesen előre nyomul,
és nem aggódik az oldalszárnyai és a hátvéd miatt.
Számít a meglepetés erejére és
saját megérzéseire is,
és ezzel vívta ki a Führer csodálatát.
Rommel hirtelen támadása sokkolóan hat a britekre.
A németek egyáltalán nem olyanok, mint az olaszok.
Egy ilyen félelmetes ellenféllel szemben
már kezdenek kirajzolódni a brit hadsereg aggasztó gyengeségei.
A férfiak alulképzettek és
a felszerelésük elavult.
Ahogy James Graham brit orvos megjegyzi,
az Afrika hadtest pusztítást végzett.
„Ez egy lerohanás volt.
Felfaltak bennünket.
Mindenhol füstölgő maradványok voltak,
szerteszét heverő testek.
Élők és holtak egymáson.
Fő feladatunk a szenvedés enyhítése volt.
Nem engedhettünk az érzelmeinknek.
A temetést a végzetes hely közelében intézzük,
ha az ellenség megengedi.”
A britek visszavonulásán felbátorodva
Rommel úgy dönt, hogy Egyiptom felé halad, és egyre mélyebbre nyomul
a sivatagban.
Tisztában van vele, hogy most megtagadja a parancsokat.
Feleségének, Lucie-nak bevallja:
„Kedves Lucie-m,
figyelemre méltó sikerrel támadunk.
Vállaltam a kockázatot, továbbmegyek
minden korábbi parancs és utasítás ellenére,
hogy megragadjam ezt a nagyszerű lehetőséget.”
Rommel célja Tobruk.
Szerény célja, hogy néhány napon belül leverje,
de ezt puszta formalitásnak tartja.
Óvatosságból a britek visszavonulnak az egyiptomi határhoz.
EGYIPTOM
Elhagyják Líbia korábban elfoglalt részeit,
Tobruk kivételével.
1941. ÁPRILIS
Tobrukot 25 000 nemzetközösségi katona védi.
Utánpótlásaik tengeren érkeznek.
A britek soha nem adják át Rommelnek ezt a mélytengeri kikötőt.
Ha a kezébe kerülne,
saját csapatainak ellátására használná, így
könnyebb lenne előrenyomulniuk Egyiptomba.
A frontvonalon nehéz az élet, ha ostrom alatt állsz.
A bombatámadás elől bolhákkal fertőzött lyukakba mennek.
„Mint a patkányok”, ahogy a német rádiópropaganda
szokta mondani.
Ezért kihívóan tobruki patkányoknak nevezik magukat.
Minden nap támadás.
Tobruk egyelőre még kitart.
Rommel küszködik.
Nappal meglátogatja szétszórt egységeit
Tobruk körül és az egyiptomi határon.
A Wehrmacht tisztjeivel ellentétben
megveti a dokumentációt.
A harcokat a frontvonalból akarja látni.
Fáradhatatlanul azt parancsolja, hogy mindenáron
törjenek át.
Robert Witzke német hadnagy a frontvonalon
harcol.
Ezt írja a feleségének:
„Kedves Inge, minden nap vannak támadások.
Naponta csak azt kérdezgetjük magunktól, hogy ki él még
a társaink közül.
Sokan meghaltak, de még többen megsebesültek.
Inge, gondolj rám!”
15 napos ostrom után
Rommel már csillagászati mennyiségű lőszert fogyasztott el, és
az üzemanyagból is mindjárt kifogy.
Nem érdekli, egy zászlóaljnyi gépfegyveresnek
kijelenti: „Nyolc nap múlva Kairóban leszünk.
Add tovább!”
Rommel túlságosan ambiciózus háborút vív, anélkül, hogy
a fontos dolgokra odafigyelne:
az üzemanyagra és a lőszerre.
Ijesztő feladat szállítmányozni azt az egy hónapra elegendő 53 000 tonna
készletet, amit a támadásai megkívánnak, mert a Tengelyhatalmak
utánpótlási vonalai hosszúak és veszélyesek.
A Földközi-tengeren a britek keresik
az olasz teherhajókat, amelyek Tripoliba tartanak,
az Afrika hadtest egyetlen kikötőjébe.
Ennek ellenére a készletek 80%-a még mindig megérkezik.
Benzin, víz, élelem, lőszer.
Minden nap kirakodás,
a készleteknek el kell jutniuk a frontra.
Ez elég nagy kihívás.
14 napba telik megtenni az 1 200 kilométert Tripolitól
a frontig.
Ez egy igazi megpróbáltatás.
A teherautók az általuk szállított benzin felét elfogyasztják.
Rommel türelmetlen, nem tűri az ilyen logisztikai korlátokat.
Kifárasztotta csapatait, és nem tudta bevenni Tobrukot.
Makacssága 53 tiszt és 1200 katona
életébe került.
Az Afrika hadtest nagyon legyengült,
de még állja a sarat.
Messze van a bázistól,
nehéz újratankolni,
és ki van téve a veszélynek.
Egy ellenséges ellentámadás elpusztíthatná őket.
A khamsin, az égető szél, amely hosszú napokig fúj megállás nélkül,
az erős kánikula kezdetét jelenti.
Májustól októberig lehetetlen harcolni
12 és 16 óra között.
Napközben égető hőség,
éjszaka jeges hideg van.
Witzke hadnagy túlélte Tobruk poklát,
és most újabb megpróbáltatások várnak rá.
1941 júniusában bevallja feleségének:
„A forró nem elég jó szó erre.
Az elmúlt tíz napban
itt 58-60 fok volt a napon.
Már tíz kilót fogytam.
Ha nem visznek ki minket innen,
fel fog forrni az agyvizünk.”
„A legnagyobb probléma a víz volt”
kesereg egy másik katona.
„Inni, mindig csak inni.
Ez volt sivatagi létünk legfontosabb eleme.”
A katonák a sivatag csapásával is találkoznak:
a legyekkel.
Nem sokkal napkelte után hordákban érkeznek,
odavonzza őket az emberi verejték,
az egyetlen nedvesség, amit elérhetnek.
Nem lehet elmenekülni előlük.
Rommel emberei nem találnak vigaszt az ételekben sem.
Minőségben és mennyiségben sem elegendő.
Igyekeznek javítani a minőségen
a beduinoktól való vásárlással.
Ennek köszönhetően javulhattak Robert Witzke mindennapjai,
de meg is erősítette utálatos rasszizmusát.
„Ezek a kutyák annyira ravaszak, hogy egy tojásért egy vagyont kérnek.
Mindannyian úgy gondoljuk, hogy kémek.
Ha ránézel ezekre a gazemberekre,
csak megundorodsz a csőcseléktől.”
A nyár csúcsán a líbiai sivatagban
a perzselő hőség mozgásképtelenné tette a seregeket.
Míg az Afrika hadtest az ellátás
hiányától szenved, addig a brit egységek
az egyiptomi határon épp ellenkezőleg,
a depresszió miatt őrlődnek.
Nyolc hónapja elszigetelten élnek
a sivatagban, és nem tudják mivel lekötni magukat.
Egy katona az unalomtól elhatalmasodva írja naplójába:
„Minden nap ugyanaz a régi nóta.
A sivatag mindenhol ott van.
Kimeríti a lelkedet.
Nincs itt mit nézni,
nincs mit hallgatni.
Csak az otthon gondolata tart minket életben.”
1941. ŐSZ
Churchill elkeseredett.
Minden arra utal, hogy elhasználódott csapatai képtelenek
Rommel legyőzésére.
A miniszterelnök úgy dönt, hogy küldi az erősítést.
Őket a hónapok során hívták össze a királyság minden részéről.
Immár Észak-Afrika a háború fő színterévé vált.
Indiaiak, afrikaiak, máltaiak,
palesztiniai zsidók,
mauritiusiak.
1941 őszén több mint 150 000 emberrel
gyarapodott a britek csapata.
Hozzájuk csatlakoznak a szabad franciák.
De Gaulle tábornok felhívására válaszolva
folytatják a harcot a francia becsület helyreállításáért.
Hatalmas erőit bevonva,
Churchill Hitlert a tét emelésére kényszeríti.
3 200 kilométerre Afrika égő homokjától,
megkezdődik a Szovjetunió elleni nagy offenzíva
döntő periódusa.
Mínusz 5 fokos hőmérsékleten
a Wehrmacht megpróbálja elfoglalni Moszkvát.
Abban a pillanatban azonban, amikor a kelet leköti minden figyelmét,
Hitler úgy dönt, hogy erősítést küld védencének.
Nem veszítheti el Észak-Afrikát.
TRIPOLI LÍBIA
Mivel egy irányíthatatlan tábornokra bízta,
a Führer csapdává változtatta a sivatagot,
mert Rommel a saját álmaihoz ragaszkodott.
Épp ellenkezőleg.
1942 januárjában a Hitler által ígért erősítés
végre megérkezett.
Ez épphogy a logisztikai problémák megoldására volt elég,
de Rommel már egy Kairó elleni támadásról álmodozik.
Mindenki meglepetésére,
Rommel folytatja őrült rohamát.
Izgatottan ír feleségének, Lucie-nak:
„Kedves Lucie, több tervem is van, amelyekről nem mernék
a feletteseimmel beszélni, mert félő,
hogy őrültnek gondolnának.
Ismersz, hajnalban születnek
a legjobb terveim.”
Nincs garancia arra, hogy a britek
képesek lesznek megállítani.
Új tábornokuk, Claude Auchinleck,
emberben és felszerelésben is egyértelmű fölényben van.
De Churchill nem jól dönt.
Auchinleck nem tudja, hogyan vegye körül magát
a megfelelő emberekkel.
Hosszú ideig szolgált Indiában,
és rosszul választotta meg beosztottjait.
Hónapokon át több száz tankot küld a biztos halálba,
a régimódi lovassági rohamokhoz méltó
frontális támadásokkal.
Rommel 1942 májusában egy példátlan és
nagyon kockázatos manőverrel próbálja ellenségét kiiktatni.
Úgy dönt, hogy megkerüli a Tobrukot védő védelmi vonalat,
hogy hátulról támadjon és győzzön.
De egy távoli területen
váratlan akadályba ütközik,
Bir Hakeimbe.
Egy hadállás, amelyet a franciák
Koenig tábornok alatt megtartottak.
Egy maroknyi ember:
3 700 fő.
A német páncélosok és a bombázók által rájuk zúdított tűzözön ellenére
hősies ellenállásukkal sikerült
megállítaniuk az Afrika hadtestet 15 napra.
A britek hálásan köszönik a hőstettet.
De Gaulle emberei által szerzett óráknak köszönhető,
hogy Auchinleck 8. hadserege a kudarc közepette
el tudta kerülni, hogy körülvegyék.
Kivonja csapatait az egyiptomi határ mögé, így
másodszor is
Líbia keleti részét az ellenségre hagyja.
Ez Tobruk.
Rommel elérte fő célját,
elfoglalta Tobruk kikötőjét.
1942. JÚNIUS 21.
Robert Witzke főszerepet játszott
ebben a győzelemben.
Ujjong: „A mi zászlóaljunknak
ismét megtisztelő feladata volt
a vezetésben.
Jézusom, Tobruk a miénk!
Még mindig nehéz elhinni.”
Két nappal a diadal után
Robert Witzke súlyosan megsérült.
Németországba menekítik.
Rommel marsall ellenőrzi az állásokat a város kikötőjében.
Tobruk felett még mindig sűrű füstfelhők vannak.
Rommel marsall...
A német háborús riporterek követték Rommel
minden lépését a csata utolsó szakaszában.
Képeik még jelentősebb hatást kölcsönöznek a tetteinek.
MIÉRT ESETT EL TOBRUK: TÚLERŐ ÉS FEGYVERELŐNY
A Sivatagi Róka mítosza elkezdődött.
TOBRUK ELESÉSE
A kamerák mind Rommelre fókuszálnak,
de vigyáznak, nehogy megörökítsék
az olasz telepesek bosszúját.
Az arabok a britekkel voltak.
Most megfizetik az árát.
Egyre több a fosztogatás és a gyilkosság.
Egy olasz így örül:
„Alighogy az angolok elmenekültek, amelyik arab
elénk került, golyót kapott a fejébe, vagy
gránátot a gyomrába.
Katonáink már itt vannak,
hogy befejezzék a munkát.”
Líbia 30 000 zsidóját is éri erőszak,
akár támogatták a briteket, akár nem.
A fasiszta faji törvényeket korábban csak szelíden
alkalmazták az itteni olasz állampolgárok esetében,
de a katonai kudarcok radikalizálódást váltanak ki
a fasiszta rezsimben.
Az Il Duce úgy dönt, hogy internálja a régió összes zsidóját.
Egész családokat tartóztatnak le,
teherautókba rakták és koncentrációs táborokba szállították őket,
a sivatag szélére.
A fogolytáborok közül a legrosszabb a giadoi,
ami 240 kilométerre délre van Tripolitól.
Körülbelül 3 000 foglyot tartanak ott,
negyedük az alultápláltságtól és a rossz
bánásmódtól meghal.
1942. JÚNIUS 22.
A tobruki katasztrófa sújtja Churchillt, amikor találkozik
Franklin Roosevelttel a Fehér Házban.
„Ez az egyik legsúlyosabb kudarcom volt a háborúban.
A vereség egy dolog, a szégyen egy másik.”
Churchill irányítási módszereit nyíltan megkérdőjelezik.
A britek már nem bíznák rá a háború vezetését.
Ahogy Mussolini tette Hitlerrel,
Churchillnek most el kell nyernie szövetségese támogatását.
Politikai túlélése forog kockán.
Minden találkozón zaklatja Rooseveltet,
hogy segítsen neki leverni az Afrika hadtestet.
Észak-Afrikában tervezi a partraszállást.
Hitlerhez hasonlóan az amerikai tábornokok sem
akarnak beavatkozni ebben a régióban.
Azt hiszik, hogy Németország legyőzéséhez
a szívére kell ütni, Európában.
Tehát a francia partokon terveznek partraszállást,
ami alig egy év múlva meg is történhet.
Hogy meggyőzze házigazdáját,
Churchill azzal érvel, hogy káros lenne egy évig inaktívnak maradni, mert
az amerikai közvélemény türelmetlen,
az emberek éhesek a győzelemre.
Ez az érv nem hagyja közömbösen az amerikai elnököt,
aki hamarosan választások előtt áll.
A Sivatagi Róka nem foglalkozik ezzel.
1942. június végén elhatározza, hogy előrenyomul Egyiptomba,
bár ezúttal Hitler áldásával.
A Führer már Egyiptom meghódítását a britek
megdöntésének történelmi lehetőségeként látja.
El Alamein egy kis vasútállomás az egyiptomi tengerparton.
Valószínűtlen, de ez az eldugott hely bekerült a történelembe.
TELEGRÁF IRODA
Itt változtatták meg a britek
a háború menetét.
Claude Auchinleck azért választotta ezt a hadállást, hogy ne tudja
a Sivatagi Róka újra bekeríteni.
Minden oldalról akadályokkal védett hely.
Északon a tenger,
délen egy puha homokos hatalmas terület.
1942 júliusában Rommel megindítja a reményei szerinti
döntő támadást El Alameinnél.
Amint a német offenzíva megindult El Alameinnél...
a dolgok rosszra fordultak a brit katonák számára.
Az elmúlt években a túlerejük ellenére sorozatos
vereségeket szenvedtek.
Vezetőik ügyetlen döntései és
a Rommeltől való félelmük aláásta a hitüket.
A tábori kórházban
Dr. James Graham katonák sokaságát látja,
akik sebesültek és már nem tudnak harcolni.
Rájön, hogy egyesek inkább megcsonkítják magukat,
hogy ne kelljen visszamenniük.
„Az egyik trükk az volt, hogy széttörtek egy töltényt,
lenyelték, megmérgezve a májat.
Néhány hét kórházi kezelés után
megvolt az esélye, hogy a háttérben kap feladatot.”
1942 nyarán Auchinleck azt látja, hogy az emberei
tömegesen adják meg magukat az ellenségnek.
Ez a kudarchangulat elfogadhatatlan.
Újból be akarja vezettetni
a dezertőrök halálbüntetését.
Sikerült megfékeznie a Tengelyhatalmak offenzíváját, de szégyenbe esik.
Őt tartják felelősnek, hogy
csapatainak morálja összeomlott.
1942. AUGUSZTUS 3.
Winston Churchill augusztus elején szorongások közepette
Kairóba siet.
Hirtelen elbocsátja Claude Auchinlecket.
A helyére
Bernard Montgomery tábornokot választja.
Churchill túl büszkének találja,
de más értékes tulajdonsága miatt mégis Montgomeryt nevezi ki:
hatalmas önbizalma, aminek köszönhetően
meggyőzően képes kommunikálni a körülötte lévőkkel.
James Graham is Montgomery parancsnokságához tartozik.
Látja, hogy küzd a betegségekkel, hogy meggyógyítsa
az embereit.
„Montgomery minden nap köztünk járkál.
Szorgalmasan körbenéz az összes egységnél,
bemutatkozik a katonáknak.
Még soha nem csinált egy parancsnok sem ilyesmit.”
Montgomery üzenete csapatainak egyszerű, de határozott:
„Egyiptom védelme itt, Alameinben van.
Itt fogunk kiállni és harcolni.
Nem lesz több visszavonulás.”
A parancsnoksága
alatt nem adhatnak fel területet.
James Graham megerősíti:
„Ez elég volt ahhoz, hogy kiérdemelje a hűségüket.
Mindenki szeret a győztes oldalon lenni.”
Stratégiailag Montgomery Rommel abszolút ellentéte.
A brit stratéga szereti aprólékosan
előkészíteni a terveit.
Augusztus végén, amikor Rommel támadásba lendül,
Montgomery már vár rá.
1942. AUGUSZTUS 30.
FUSS ROMMEL! FUSS!
Ahelyett, hogy egy bizonytalan döntő csatába belemenne,
Montgomery úgy dönt, hogy kifárasztja ellenfelét.
Végül is egyértelmű anyagi fölényben van.
„Az a tervem, hogy lefékezem a tankjait, amíg végrehajtjuk
a védelmi rendszerének módszeres megsemmisítését.
Az ellenséget elvágjuk az utánpótlásától.”
Montgomery megcélozza Rommel gyenge pontját:
a benzinszállító konvojait.
Werner Mork szállító teherautót vezet az Afrika hadtest számára.
Újabb légitámadást szenved el, ami élete
hátralévő részére károsítja.
„Csak néhány pillanatig tartott.
Összezavarodtam.
Azóta folyton egy pánikérzettel küzdök.
Most is velem van, a háború a maga kegyetlenségében,
az egész borzalom.”
Montgomery kifárasztó stratégiája bevált.
Egy hónapnyi harc után az Afrika hadtestnek csak
néhány napnyi üzemanyaga maradt.
1942. október 27-én
a Sivatagi Róka végre a végéhez ért.
A brit hírszerzés elfog egy német üzenetet,
ami két olasz tankhajó közelgő érkezését jelzi
Tobruk kikötőjébe.
Miközben horgonyozásra készülnek,
a hajókat a Királyi Légierő bombázói elsüllyesztik.
Tehát az üzemanyag hiánya miatt
Rommel egyszerűen nem engedheti meg magának, hogy harcoljon.
Rommel szörnyű vereséget szenvedett El Alameinben.
Tudja, hogy ez tönkretette
a Führer afrikai ambícióit.
Megtört férfi már, aki a feleségének ír:
„Csak Isten tudja, hogy túlélem-e ezt a vereséget.
Ha soha nem térek vissza,
teljes szívemmel szeretném
megköszönni neked és fiunknak a sok szeretetet és
boldogságot, amit jelentetek nekem.”
GYŐZELEM
Az El Alamein-i győzelem fordulópontot jelentett
a világháborúban.
Rommel serege vereséget szenvedett.
A brit miniszterelnök nem titkolja örömét.
De ez sajnos még nem a vége.
Még csak nem is a vég kezdete.
De talán már a kezdet vége.
Churchill ujjong.
Tudja, hogy a Birodalom afrikai napjai meg vannak számlálva.
Az amerikai csapatok partra szálltak Észak-Afrikában,
két francia gyarmat, Marokkó és Algéria
strandjainál.
MAROKKÓ ALGÉRIA
A munkatársai ellenállása ellenére
Roosevelt engedett Churchillnek.
Az amerikai elnök meg akarja nyerni a félidős választásokat.
Könnyű győzelmet ígért a közvéleménynek az afrikai kontinensen.
Az eredeti tervek szerint hat hétig tartó
Fáklya hadművelet, a sivatagi háború epilógusa,
valójában hat hosszú hónapig tartott.
A brit, amerikai erők és Montgomery hadserege
azt tervezték, hogy Tunéziában találkoznak.
Ideális ugródeszka Európa eléréséhez.
Ezt Hitler minden eszközzel meg akarja akadályozni.
A Führer habozva támogatta az Afrika hadtestet.
Komoly erősítést küld Tunéziába,
és még a Luftwaffe bombázói közül is átszáll néhány
az orosz frontról.
A harcok hevessége tompítja az amerikaiak lelkesedését...
főleg a Wehrmachttal való,
1943. februári, kasserine-i első összecsapás óta.
Katasztrófa volt.
De ez a szörnyű tűzkeresztség megkeményítette őket.
A már harcedzett amerikai erők
csatlakoznak Montgomery brit hadseregéhez.
BIZERTE TUNISZ
Így már elsöprő fölénnyel kezdhetik meg
a britek és az amerikaiak az utolsó támadásukat
Tunézia középső részén.
A britek Tuniszba mennek,
míg az amerikaiak Bizertébe.
1943. MÁJUS 13.
A Tengelyhatalmak végső menedékeikből
feltétel nélkül megadták magukat.
A szövetségesek 275 000 foglyot ejtettek,
sokkal többet, mint a Sztálingrád elestekor elfogott 90 000 ember.
Ez a több ezer katona most már nem lesz képes harcolni
a normandiai partraszállásnál.
Ezzel véget is ért a Sivatagi háború.
Ez a győzelem kiűzte a németeket Afrikából.
Ezután a szövetségesek készen állnak
a nyugat-európai nagy összeütközésre.
Montgomeryvel megtanulták a modern hadviselést.
A tanulságot levonták
a vezetők és az embereik egyaránt,
de kimondhatatlan szenvedések árán.
A nép ünnepli felszabadítóit,
de minden ujjongás kétértelmű.
A szövetségesek győzelme megszabadította Afrikát a nácizmus csapásától,
de minden ígéret ellenére,
nem törte meg a gyarmatosítás láncait.
A Sivatagi háború a Birodalom vereségéhez vezetett.
És egyúttal egy új korszakot jelzett előre:
a gyarmatosított nemzetek felszabadításának korát.
Fordította Bukta Ildikó