ŽIVĚ V RED DOCKS
Každá studie, která měla určit, jestli jsou chytřejší
muži, nebo ženy, tvrdí, že chytřejší jsou ženy.
Úplně každá.
Dámy, neměly byste tleskat.
Víte, že jsem kretén.
Víte, že tohle neskončí dobře.
„Řekl, že jsem hezká? Panebože.“
Vezměte nohy na ramena.
Pokud každá studie tvrdí, že jste chytřejší,
měly byste se samy sebe ptát: „Jestli jsme tak chytré,
jak to, že jsme v týhle bryndě?“
No?
V týhle bryndě nejste kvůli chlapům jako já.
I když mě z toho chcete vinit.
Dámy, netvrďte mi, že jste nikdy nejely kolem hospody v neděli
a nepodívaly se dovnitř.
Na ty blbý chlapy s pivním pupkem, co se u fotbalu tlučou do hrudi.
„Je ve fantasy týmu. Placáka, jo.
Nechceš ještě sýrový tyčinky?“
Vy ženy s tím větším mozkem
jste se tam nikdy nepodívaly a neřekly si:
„Já že kurva prohrávám s tímhle? Prohrávám s tímhle.“
CO SE MŮŽE POKAZIT, POKAZÍ SE
Mému synovci je 25 let a chodí s architektkou.
Panebože, ona je tak chytrá a zajímavá,
úspěšná a charismatická.
Všichni doufáme, že si ji jednou vezme.
Ale tenhle týden mi volal a říká:
„Víš, teto, asi se s ní rozejdu.
Jo, v práci dělá šéfku,
tak si myslí, že mi může rozkazovat i doma.“
A já na to…
„No,
to se ti bude dít s každou.“
Ať už je šéfka, zaměstnanec nebo nezaměstnaná,
jakmile se vezmete a máte děti, vaše žena vám bude rozkazovat.
Pokud jste někdy koukali na Lovce realit, víte to.
Lovci realit byl pořad,
v němž pár předstíral, že se rozhodují společně.
Vydali se na šíleně falešnou obhlídku tří různých domů.
A diváci mají být napjatí.
„Který dům si vyberou?“
Ten, který Barbara chtěla od začátku, jasný?
A Barbara, která žije v Boise v Idahu
nebo kde se tyhle blbosti natáčí,
kde domy stojí 5 000 dolarů za akr…
Barbara nemá prachy, moc ani úctu,
ale je to ženská.
A všechny ženský excelují v tom, jak být velice nepříjemná…
a držet vaše štěstí a sebevědomí jako rukojmí,
dokud nedostaneme, co si sakra zasloužíme.
Ano.
KRÁLŮV ŠAŠEK
Jsem ve věku, kdy nerad chodím k lékaři.
Protože spousta lékařů je v mém věku.
A jsou to Indové, takže je můžu znát.
Takže tam prostě sedíme v čekárně v nemocnici.
Otevřou se dveře a vyjde sestra.
„Dr. Gupta vás teď přijme.“
Já si říkám,
ať to hlavně není Arjun Gupta ze Sacramenta.
Pak slyším povědomý hlas: „Hasan Minhaj?“
Takže to je Arjun Gupta ze Sacramenta!
Znám ho. Je to vůl.
Vyhodili ho z lékařské fakulty v Karibiku.
Dvakrát!
Ptám se: „Arjune, jak to, že máš atestaci?“
On odpovídá: „Nevím.
Proto řeším mrdku a mám ordinaci ve sklepě.
Kalhoty dolů. Jak se má teta?“
„Nemluv o mojí mámě, Arjune.“
Ani to není MUDr.!
Jen blbej zdravotník!
Fuj.
Fuj na vás, zdravotníci. Tam vzadu.
Zdravotníci ten vtip nesnáší.
MUDr. a zdravotníci jsou skoro totéž.
Obojí jsou to dobří lékaři.
Problém je,
že zdravotníci mají stejný smysl pro humor jako výsledky SCIA testů.
Vidíte ta sedadla? Ta úplně vzadu?
Tam sedí zdravotníci.
Tady sedí MUDr. Víte, v čem je rozdíl?
Pět bodů ve SCIA testech.
Takže mi prohlíží nářadíčko. „Kámo, vím, co s tím máš.“
Odpovím, ať mi neříká „kámo“.
„Synu…
máš tu moc krve. Snižuje ti to počet spermií.
Takže provedeme nebezpečnou operaci, varikokélu.
Ale neboj. Operovat budu já.“
Řeknu, že právě proto se bojím.
Má laboratorní plášť a jordanky.
I tak vytáhne zastřihovač. Že prý mě hned oholí.
Hned teď a tady. Povídám: „Arjune, ne. Nejsem připraven.“
Říká: „Poslouchej.
Jestli na tu operaci nepůjdeš,
nebudeš moct mít děti.
Nikdy.“
Ptám se: „To myslíš vážně?
Nemůžeme mít s Beenou děti?
Říkáš mi, že nemůžeme založit rodinu?“
To je to šílené, co vám o dospělosti nikdo neřekne.
Život je najednou velmi skutečný, když se z „nechci“ stane „nemůžu mít“.
Že jo, zdravotníci?
PODÍVEJ SE NA SEBE
Neciťte se špatně, pokud vám diagnostikují duševní chorobu.
Je to jen informace o vás,
díky které se o sebe můžete lépe starat.
Jo.
Být bipolární není nic špatného. Je to jako neumět plavat.
Možná je trapné to lidem říkat
a možná se těžko dostanete na některá místa.
Ale existují rukávky na plavání.
A když si ty rukávky nasadíte…
můžete se vydat, kam chcete.
A vím, že někteří si říkáte:
„Ale co když mě lidi kvůli rukávkům odsoudí?“
Těm lidem je fuk, jestli zemřete, tak koho zajímá, co si myslí?
Možná ať jdou tak trochu do prdele.
Nevím.
Ale musíte si ty rukávky vzít.
Protože jestli víte, že neumíte plavat,
neměli byste jít do veřejného bazénu, skočit do vody a nechat to řešit ostatní.
Zmítáte se: „Jsem v pohodě.“ Oni vám říkají: „Doslova se topíš.“
Pak za vámi do vody skočí někdo milý a hezký
a vy tvrdíte, že dobrý, umíte plavat.
„Ne, držíš ho pod vodou.
Udělalas z Kevina rukávek
a to pro Kevina není férový vztah.“
Pak kolem vás někdo proplave na zádech a vy to nechápete.
„To je někdo, komu rodiče v bazénu pomáhali,
dokud věděli, že neumře.
Tady máš rukávky.“
FLUFFY NA STADIONU
Když jsem jednou odešel od stánku s tacos,
došlo mi, že spousta lidí musí vystoupit z komfortní zóny,
aby našli způsob, jak se uživit.
Jednou jsem udělal tu chybu, že jsem měl chlapa ve stánku za Mexičana.
Nebyl to Mexičan.
Dokonce jsem na něj mluvil španělsky. To je fakt zlý.
Pravidlo zní, že když oslovíte někoho snědého, napřed mluvte anglicky.
Když narazíte na jazykovou bariéru, použijte plán B,
středoškolskou španělštinu.
Začnete anglicky. „Dobrý den, pane…“
Počkat, to zvládnu.
Hola.
Takže jsem k tomu chlapovi ve stánku došel a…
Připomínal mi tío.
Takže jsem řekl…
To je: „Zdravím, příteli. Jak je?“
A on odpověděl: „Co mi to říkáte?“
„Promiňte, pane. Já myslel, že jste Mexičan.“
„Ne, nejsem Mexičan.
Jsem Řek.“
Řek?
Kurňa, byl jsem úplně mimo.
„Pardon. Je pozdě, jsem unavenej. Dáte mi dvě tacos?“
„Jak jako dvě tacos?
Teď jsem řekl, že nejsem Mexičan, ale Řek.
Neprodávám tacos.
Prodávám gyros.“
Gyros?
Pak si vzpomenu na nápis na předku vozíku, co jsem považoval za jeho jméno nebo tak.
„To je fakt. G-Y-R-O-S.
Gyros.“
Hrozně se naštve. „Čte se to ‚gyros‘.“
„Píše se tu ‚gyros‘.“
„Je to gyros!“
„Hele, jsem unavenej. Je pozdě. Co je gyros?“
„Je to jako tacos.“
SPOJENI SMÍCHEM
HODNĚ ŠTĚSTÍ
Zjistila jsem, že nejsem butch.
Jo.
Nejsem butch, což je šokující,
protože mám široká ramena a moje nejoblíbenější barva je pléd.
Ale tohle je ukázka zcela jiného filmu,
než který si myslíte, že uvidíte.
Jak se říká, motor z ferrari, brzdy z trabanta.
Což jsou věci, ve kterých se vůbec nevyznám.
Ale vypadám, že jo. Vypadám, že se v nich vyznám.
Kdybyste měli rozbité auto a viděli mě,
možná by vás napadlo, že vám ho spravím.
Prostě na to vypadám.
To butch přece umí.
Prostě si vaše auto hodí na záda
a odnese ho do autodílny.
Plivne vám do nádrže…
a auto nastartuje.
Kouzelné, ale já taková nejsem.
A muže tahle informace hrozně mate.
Neustále za mnou chodí v hobby marketech, protože předpokládají, že tam pracuju.
„Jak je, vole?
Kde jsou hřebíky?“
A já na to: „Přišla jsem si pro kytku v květináči.“
A jéje.
„Ale vím, že u pokladny prodávají M&M’s.“
Nemáte tu nikdo covid, že ne? Do hajzlu.
- Ne. - Do prdele.
Debilní falešný certifikáty.
Jo, covid je fakt hovadina. Prej ať se necháme očkovat.
Já kurva nevím, co dělat.
Jde o to… Snaží se vás tím vyděsit.
„Naočkuj se. Už to jde i pilulkou.“
Tak jsem se nechal očkovat. Nasrat. A pak jsem to svinstvo stejně dostal.
Jo, dostal jsem to.
Když se začalo říkat, že smažou můj pořad z Netflixu,
řekl jsem: „Kam mi to chcete vpíchnout?
Dejte mi to do zadku. Šup.“
Myslel jsem, že to mám. Jo.
Šel jsem k lékaři. Tvrdil, že tohle neřekl.
Já povídám: „Cože?“
Řekl: „Já vám řekl, že jste byl 19. pozitivní na kokain.“
A já: „Neslyšel jsem vás. Nevěděl jsem to. Slyšel jsem jen to ‚19‘.“
Černí se nechtěj nechat očkovat.
Černochy naočkujete tak, že ta injekce bude s příchutí.
To je totiž super. Ananasová Moderna?
Kurva.
Melounovej Pfizer?
„Koukej, vole, to je moje už devátá dávka.
Příští měsíc vydaj i mango, vole.“
KOSTKY
Můj problém se zbraněmi je,
že tak úplně nevěřím argumentům ani jedné strany.
Konzervativci tvrdí, že zbraně jsou v konstituci,
protože když podle otců zakladatelů budou mít občané zbraně,
bude muset vláda dělat, co slibuje, jinak lid povstane
a bude s vládou bojovat.
To je v 18. století skutečně skvělý nápad,
ale problém je, že lidé teď stále hromadí zbraně
a myslí si, že by se někdy mohli vydat proti americké armádě
a že mají šanci, že?
A kdo ví, možná mají pravdu,
a proto navrhuji, abychom jejich teorii otestovali
a každý rok uspořádali přestřelku.
Sto členů Národní střelecké asociace
proti, nevím, dvěma vojákům.
O Vánocích to budeme vysílat na Fox.
„Veselé Vánoce a vítejte u přestřelky mezi NRA a armádou 2022.
Seznamme se na bojišti s jedním z bojovníků z NRA.
Pane, jak se jmenujete? Jakou zbraň používáte?“
A on na to: „Jsem Andy Baker,
mám AR15 a od hlavy až k patě jsem v kevlaru.“
„Jak jste si na stupnici 1–10 jistý?“
„Kurva milion.“
„Teď se v rychlosti podíváme za armádou.“
Přepnou to na osamělého chlapa v bunkru.
„Jsem rotný Jeremiah Walker.“
„Jeremiahu, s jakou zbraní pracujete?“
On na to: „Nevím, jestli je to fér, ale pracuju s dronem.
Jo, je vybaven osmi raketami Hellfire a výkonnou kamerou.
Jak vidíte na tomhle monitoru,
ti z NRA jsou všichni v jedné velké skupince.
Takže… Už jsme začali? Tak jo.
Tak jo, zmáčknu tohle tlačítko.
A všichni jsou mrtví.“
„Tím končí letošní přestřelka mezi NRA a armádou…
sponzorována Whole Foods.“
NAVŽDY SEXY
Čím větší prsa máte, tím ošklivější jsou podprsenky.
To je pravda. Jo.
Pokud máte košíčky větší než C, chápu vás.
Znám tu bolest. Vím, jak ohyzdné podprdy máme.
Rozumím vám. Prostě…
A jo, lidi říkají: „Máš velká prsa. Je to těžký?“
To si kurva pište.
Gaslightují vás. Jo.
Tamhle je spousta velkých koz.
Svět chce, abyste měly velký nárazníky,
ale když je máte, nedají vám pro ně infrastrukturu.
Všechny chceme hezké podprdy.
Místo toho dostaneme větrný pytel jak ze socialismu.
Zapněte si ji a běžte honem na pole.
Nemůžete nosit hezké podprdy.
Pamatujete, jak kamarádky v pubertě…
A jestli máte menší prsa, jestli máte košíček A nebo B,
tohle je inkluzivní, ale neznáte to.
Nevíte, jaké bylo s vámi kamarádit.
Všechny kamarádky chtějí jít do nákupáku.
A tak jdete, ale ony řeknou, že si chtějí jít koupit hezkou podprdu.
Pamatujete si to?
Tak s nima jdete.
Běží dopředu a vy s sebou taháte hrudník jak dospělá rozvedená ženská
a voláte: „Počkejte.
Nemůžu běžet. Nemám dvě sportovní podprdy. Jdu.“
Zkoušejí si hezké podprdy a laškují.
Vy tam sedíte a jíte pizzu. „Já počkám tady.
Máma mě ve dvě vyzvedne. Počkám tu.“
Měly moc hezké podprdy.
Já vždycky chtěla hezkou podprdu. Ale ne.
Vyjdou celé vyparáděné: „Koukej. Je z losí kůže.
Je pastýřská. A koukej na tuhle, má srdíčka.
A na téhle jsou pusinky.
Jsem dítě. Není to rozkošný?
Na téhle jsou peříčka.
Tahle jsou jen dvě čočky a zubní nit.
Skáčou.“
Já ne! Já ani jiné holky s velkýma prsama.
My jsme byly odtaženy do dodávky se slevami v zadní uličce,
kde vás Východoevropanka jménem Loretta ručně měří,
každé prso strčí do osobní skříňky bolesti
a třese vám kozama před vaší mámou!
Vy tam jen tak sedíte. Nikdy jste se s nikým nelíbaly.
Ona vás chytá: „Jak se cítíš?“
A vy na to: „Jsem celkem nažhavená. Nevím.“
SLADKÝ A ŠŤAVNATÝ
Pečovat jsem o sebe začal trochu pozdě.
Zrovna jsem začal používat dostatek tělového mléka.
Víte, jak to myslím? Abych hydratoval celé tělo.
Potřebujete na to hodně krému.
Vždy jsem se šidil. Nemyslel jsem si, že si zasloužím tolik.
Používal jsem jen trochu
a mazal se od hlavy dolů, takže nohy ostrouhaly.
Pak jsem se přidal ke Costcu.
Změnilo mi to život. Jejich krém se vyplatí.
Je to obří balení.
Na vršku má obvykle šikovnou pumpičku.
Problém je, že když jste asi ve dvou třetinách,
technologie selže.
Ale ne.
Zbývá spousta krému, ale pumpičkou ho ven nedostanete.
Je mrtvá.
Musíte vršek vyšroubovat a pumpičku používat jako špachtli.
To se mi nelíbí.
Přechod od pumpičky ke špachtli je pokořující.
Protože když pumpuju, cítím se bezstarostně. Bohatě.
„Drobné si nechte.“
Když nabírám špachtlí:
„Jsem inteligentní zvíře.
Dokázat používat nástroj.“
Musíte najednou otáčet a tahat.
Jako byste mazali chleba hůlkou.
Mám tělové mléko. Krém na obličej.
Fakt jsem se vytáhl. Mám oční krém.
To je ještě o krok dál.
Oční krém je vážná věc, protože stojí víc.
Víc než kterýkoli jiný krém, jaký jste si kdy koupili.
Ale je v hrozně prťavém kelímku.
Musíte si ten drahý nákup obhájit.
Můžete ho nanášet jen prsteníčkem.
Nejjemnějším prstem.
Je totiž nejlenivější.
Prsteníčkem nic nezvedáte, neukazujete ani nenadáváte.
Je prostě…
Prsteníček je dobrý jen na jeden slib
a oční krém.
Který nanášíte jemným poklepáváním
s lehce pootevřenou pusou.
„Snad to funguje.
Je děsně drahý.“
STŘEDNÍ TŘÍDA
Jako dospělá teď mluvím třemi jazyky.
Španělsky, anglicky a bělošsky.
Běloština je jako angličtina,
ale používám nóbl slova, co normálně neříkám,
třeba „bio“ a „odečitatelný“.
Dám vám příklad.
Když mé kamarádky normálně něco pokazí, řeknu: „Posralas to, vole.“
Ale bělošsky to je: „Prosím vás, to je nepřijatelné.“
Vidíte? Trochu rozdíl, že?
„Dojebu tě.“
„Chci mluvit s manažerem.“
Jo?
ŽIVĚ Z LOS ANGELES FORUM
Když moje máma čůrá, neutře se.
Slyšel jsem to vaše: „Fuj.“
Zakrývá si pusu a mávla rukou.
Tamta v džínsce.
Džínová bunda, řekla: „Panebože.“
A pak: „To jsem byla já. To… Fuj.“
Koukněte se na ni.
Povím vám proč. Jak se jmenujete?
- Eileen. - Eileen.
Povím vám, proč nepoužívá toaleťák, ano, Eileen?
Protože se omyje vodou. Takže fuj na tebe, krávo.
Neznevažuj kundu mojí mámy.
Je to nejčistší kunda v Los Ange…
Říká jí tabò.
To je hrnek.
Spousta lidí se tu diví: „Co je tabò?“
Zvlášť ti, co nejsou Filipínci.
Já vám povím, co to je.
Tabò může být cokoliv.
Hrnek na kávu s rozbitým uchem.
Prázdný obal od margarínu.
Nebo to, co má máma nejraději, maxi hrnek.
„Vejde se do toho litr vody, Josephe.
Můžu to vážně umýt.“
Tabò mé mámy je ode dne, co se do téhle země přistěhovala,
stále na stejném místě.
Mezi sprchou a záchodem.
Tomu prostoru se říká ulička tabò.
A právě tam je mámin speciální hrnek.
Vím, že si spousta z těch, co nejsou Filipínci, říkají:
„Kam tím míříš, Jo Koyi?“
Já vám povím kam.
Řekněme, že začnete chodit s Filipínkou a jde to dobře.
Jednou se spolu vyspíte a přespíte u ní doma.
Vzbudíte se, vyčistíte si zuby a potřebujete hrnek.
Nepoužívejte ho.
Ten není na vaši pusu.
JSEM TO JÁ?
Kdykoli jdeme se ženou ven a vrátíme se pak domů,
hrozně ji překvapí, jak rychle se dostanu do postele.
Nevím, co po večeru stráveném venku děláte vy,
ale já přijdu domů, vyčistím si zuby, svléknu se… A hotovo.
Jsem v posteli.
Nemyju si obličej.
Myl jsem si ho před dvěma hodinami.
Co? To se musím umýt v umyvadle, protože jsem byl hodinu a půl venku?
Moje žena vždy přijde do ložnice a ptá se: „Proboha, ty už jsi v posteli?“
„Jo. Je noc.
Co bych podle tebe měl dělat? Sekat trávník?
Pojď si lehnout.“
Nevím, co v té koupelně vyvádí.
Zvuky, co odtamtud vychází.
Voda…
Vyjde a po obličeji si přejíždí nějakým válečkem s ostny.
„To… Krvácíš. Pomáhá ti to?
Máma tímhle dělá těstoviny.
Proč to používáš na čelo?“
Pak si dává korejskou masku. Vidíte někdy…
Jakmile tu masku vidíte, řeknete si: „Dneska žádný sex. Tak nic.“
Mám se milovat s hokejovým brankářem?
„Mrkni, zlato, ať vím, že se ti to líbí.
Jsi pod tou věcí vůbec?“
HELE, CHCETE SLYŠET NĚCO UJETÝHO?
Bílé školy neoslavují měsíc černošské historie
stejně jako některé černé školy.
Bílé školy oslavují měsíc černošské historie
podle toho, kolik černých dětí tam mají.
Jestli čtyři černochy, oslavují čtyři dny.
Řeknu jen, že na škole mých dětí
trvají jarní prázdniny déle než měsíc černé historie.
Vidím tu pár bělochů.
Nevím, zda víte, jak je pro nás měsíc černé historie důležitý,
ale my jsme to rozjížděli se vší parádou, že, černoši?
Museli jste se obléct jako černošský hrdina a být jím 30 dnů.
Vím, co si říkáte. „Je to jen 28 dnů.“
Nasrat, vzali jsme si ty dva dny zpět.
Dám vám příklad.
Když chce vaše dítě být Harriet Tubmanová,
musí prostě být Harriet Tubmanová.
Vaše dítě musí být chytrý, umět vést, musí mu jít hra na schovku…
a musí umět mlátit lidi pistolí.
A mít drsňáckej obličej.
Nezahrávejte si se mnou.
Víte, že Harriet nebyla hezká.
Moc dobře víte, že vypadala jako její strejda.
Nenechte se mýlit. Neříkám, že za ni nejsem ráda. Jsem.
Bez Harriet bych totiž proti své vůli kouřila péro nějakýmu bělochovi.
Chováte se, jako byste se s ní vyspali, ale to zrovna.
Vyspal byste se s Harriet? Jste holka. Pardon.
Vy byste se s Harriet nejspíš vyspal, ale…
Pardon, neviděla jsem vás. Nemám brýle.
Nejspíš byste jí lízal prdel, ale pardon.
Pro svobodu cokoliv, co?
Vylížete se přímo z pánova sídla.
NENÍ TO OSOBNÍ
Někdo se mě dnes pokusil obejmout.
Zním jako kretén,
ale ta starší žena byla moc milá, viděla mě a oba jsme ztuhli.
Povídá: „Ale ne. Počkat.
Ne. Nejste slavnej?“
A já na to: „Ano, jsem.“
A ona: „Obejměte mě.“
A já: „To ne.“
Ne proto, že to nemám rád. Jenom se bojím.
Chápete mě?
Kdo se ještě objímá?
Říkám: „Co si jen ťuknout pěstí?“
A ona: „Ne. Pojďte sem. Ráda se objímám.“
Rozpřáhla paže na dva metry a šla si pro mě.
Vzdal jsem to. „Tak jo, pojďte sem. Oba zemřeme. Pojďte.“
Já totiž nevím, co se děje. Je nemocná?
Takhle paranoidní jsem.
A mimochodem, můžeme se zbavit toho „rád objímám“?
Už to nezabírá.
„Rád objímám,“ a to je celé? Žádné otázky?
Z očividných důvodů by to nemělo zabírat
a chlapům to nezabírá z tisíce různých důvodů.
Můj strejda byl takovej.
„Pojď sem. Rád beru lidi za zadek.
Šup. Ukaž mi ten šťavnatej zadek.
Ne, to je dobrý. Rád beru lidi za zadek.
Nechovej se divně. Beru lidi za zadek a líbí se mi to.“
„Ne, tohle my chápeme.“
„Jsem staromódní. Je to součástí mého šarmu.
Dotýkám se rozkroků a líbí se mi to.
Jen zlehka klouby. Ani to necítím. Nemám nervová zakončení.
Nemůžeš se zlobit.
Zeptej se rodiny. Dělám to odjakživa.
Sem tam se rád otřu o broskvičku a nikomu to nevadí.
Nechci se měnit. Nebuď woke. No tak.“
REVOLUCE
Jela jsem do Anglie a šla na výstavu psů.
Samozřejmě jsme něco natáčeli, protože na výstavu psů bych nikdy nešla.
Viděla jsem tam bernského salašnického. To plemeno jsem ještě nikdy neviděla.
Říkám si: „Panebože.
To vypadá jako něco, co bych si vysnila v tom nejlepším snu.“
Jsou dokonalí. Jsou černí a hnědí a bílí.
A jsou líní. Nechtějí nic dělat.
Poznáte jim na očích, že vůbec nejsou vynalézaví.
Jako…
Chtěla jsem ho. Doma jsem to řekla svému asistentovi Tannerovi.
Že mi musí sehnat bernského salašnického psa.
Ale když jste celebrita, nemůžete si psa koupit.
Všechna zvířata musíte zachránit.
Jinak vám PETA zapálí barák.
Takže jsem Tannerovi řekla,
že mi musí najít použitého bernského salašnického psa.
O dva týdny později se mi do života vplahočil tříkilový dvoutýdenní berňák
a já tomu nemohla uvěřit.
Hned jsem ho pojmenovala Gary.
Ale nepromyslela jsem to, protože štěňata mají plno energie.
Chtějí si hrát. Neustále.
Mají ostré zuby, na vše skáčou
a jsou otravná.
Pak se s Garym seznámili mí další dva psi. Během dvou hodin odešli do patra
a nesešli dva týdny.
Jeden mi napsal: „Dej vědět, až bude Gary pryč.“
Během 48 hodin mi Gary sežral dvě pohovky.
Ne polštářky. Celé pohovky.
Já si říkala, co to proboha je.
Museli jsme z přízemí odnosit všechen nábytek.
V podstatě jsem žila v prázdném skladu,
nosila čelovku a chrániče kolen a čekala na další srážku.
Čtvrtý den jsem na zahradě našla mrtvou sovu.
Ani jsem nevěděla, že sovy jsou skutečné.
Myslela jsem, že jsou ze Hry o trůny.
KÉŽ BYS
Splnil se mi jeden sen. Poprvé jsem jel do Švýcarska.
Pokud to nevíte, vězte, že to byl můj velký sen.
Moje máma je černoška, Xhoska z Jihoafrické republiky.
Vyrostl jsem tam.
Táta je Švýcar ze Švýcarska. Běloch.
Nikdy jsem ve Švýcarsku nebyl.
Napřed jsem si na to neudělal čas a pak už jsem nemohl.
Teď jsme poprvé konečně jeli do Švýcarska.
A bylo to osvobozující. Má se to takhle.
Celý svůj život
jsem měl pocit, že mě táta vlastně nemá rád.
Ale když jsem se s ním teď sešel ve Švýcarsku,
došlo mi, že ne,
že je to prostě Švýcar.
Všichni jsou takoví!
Ale bylo to trochu divné.
Zkusil jsem ho překvapit tím, že jsem se naučil německy.
Dlouho jsme se neviděli a on mluví německy,
tak jsem ho tím chtěl překvapit.
Stáhl jsem si Duolingo a učil jsem se
a jel jsem do Německa, kde jsem si jazyk procvičil.
Pak jsem jel do Švýcarska.
Byl jsem připraven. Chtěl jsem ho překvapit.
Chtěl jsem mu zaklepat na dveře. Otevřel by je a byl překvapený.
Pak bych řekl: „Papa! Ich sprechen Deutsch!“
A on by řekl…
A já na to…
Prostě jsem si to celé naplánoval.
Nešlo to podle plánu.
Přijel jsem. Byl překvapený. Měl radost.
Ale jakmile jsem řekl: „Papa! Ich sprechen Deutsch!“
Odpověděl: „To nedělej. Ne.“
VŠICHNI KŘIČÍME
Svět se změnil.
Že se změnil?
Výletní lodě? Ty už nikdy neuvidíte. S těma se rozlučte.
Naše vnoučata nebudou vědět, co je bufet.
Do prdele, covid změnil všechno.
Tak zaprvé, jsou zarezervovány všechny výletní lodě až do roku 2026.
Lidi se nemůžou dočkat, až nastoupí na morovou bárku
a začnou se plavit.
„Nechte mě umřít u tobogánu!“
Nejenom, že se vrátí bufety,
vrátí se se zvláštní pomstou liberálům.
Každý bude mít agendu.
„Přijďte ke kapitánovu covidovému bufetu jen pro alfa samce.
Jsi levičák, co miluje sóju
a potřebuje ochranný sklo nad polívkou?
Nebo dokážeš klátit vlastní ženu?
Tak to přijď na kapitánský covid.
Dolož nám, že nejsi očkovaný,
a dostaneš zdarma talíř s vlažnými hřebenatkami.
Přesně tak.“
NOČNÍ KLUB
Bojkotujte mě.
Tvrďte, že jsem vás nutil říct slovo na N.
Do toho. Bojkotujte mě.
Jestli vážně myslíte, že mě můžete bojkotovat,
když doma sedíte na mobilu jen ve spodním prádle, do toho.
Bojkotujte mě.
Odešel jsem ze tří zemí s bezplatným zdravotnictvím a bez zbraní.
Přestěhoval jsem se do Ameriky v roce 2015 už připravený zemřít.
Myslíte, že po pitomých trumpovcích, nenávisti k Asiatům a nezvládnutém covidu
mě děsí lidi na Twitteru?
Do toho. Bojkotujte mě.
Co uděláte? Budete mě bojkotovat, abych se musel vrátit do Malajsie,
kde jsem národní hrdina?
Zvlášť když je kurz v můj prospěch?
Ale ne!
Jak to jen přežiju?
Do toho.
Dostaňte mě z tohohle pekla.
NADPŘÍRODA
Vítejte u mé show. Není to show. Nejsou tu tanečníci a žongléři.
V podstatě je tu jen mluvící chlap.
A přesně to je stand-up, ne? Mluvící chlap.
Sexistické.
NADPŘÍRODA
Co všechny ty vtipné komičky?
Třeba…
Ne. Jasně.
Ne.
Tohle já nedělám. Tak jo.
To byla ironie, ano?
To budu dělat v průběhu celé show. Schválně, jestli to poznáte.
To je, když řeknu něco, co si vlastně nemyslím, abych vás pobavil,
a vy, diváci,
se smějete špatné věci, protože víte, co je správná věc.
Takhle se satirizují přístupy.
Jako ten první vtip.
Použil jsem otřepaný sexistický stereotyp, že ženy nejsou vtipné.
Vím, že ve skutečném životě je spousta vtipných žen.
Třeba…
A zas. Všimli jste si. Bezva.
Ne, ale dobře.
Dame Edna Everage. Je…
Eddie Izzard.
Je geniální, ne?
Není to jen skvělá komička, ale i skvělá herečka, no ne?
Byla úžasné v tom filmu jako muž, ne?
CHARLEENŮV KLUK
A pořiďte si nové hračky pro dospělé.
Někteří máte hračky starší než svoje děti.
Stejného králíka a jazyk,
hůlku, kulku.
Už to ani není kulka. Je to prak nebo tak.
Kupte si nové.
Teď vyšla jedna nová. „Tracy’s Dog“.
Tyhle to ozkoušely.
Fešáku, nech ji to použít. Tak šup.
Tracy’s Dog. Ta vyfikundace je fakt něco.
Stojí jen zasranej 50 dolarů.
Máma mýho syna řekla: „Nemůžu to mít doma,
protože když to tu je, nic neudělám.
Nic neudělám, když to tu je.“
A stojí to blbejch 50 dolarů, jasný?
Má to tvar písmene U.
Část patří dovnitř a vibruje a pak je to zatočený nahoru.
A vršek, to je to, co saje, patří přímo na klitoris.
Jenom to saje. Prostě…
Má to deset stupňů sání.
Úplně vás to vystřelí, to mi věřte.
Je to fakt něco.
Tak šup. Uložte si to do mobilu.
Šup, než zapomenete. Uložte…
Neřešte, kdo se na vás dívá. Uložte si to.
Staré ženy, uložte…
Víte, že vám to už nemyslí jako dřív.
Šup. Uložte si to, než zapomenete.
Budete se marně snažit si vzpomenout.
Je to taková blbost.
Tracy’s Dog.
Znám jednu ženskou. Jmenuje se Tracy. Má psa.
Je to Tracy…
Jo, Tracy’s Dog.
VTIPY
Máte webkameru přelepenou izolepou, pane?
Jo? Já to věděla.
Přelepil jste si webkameru:
„Rusové tenhle klacek neuviděj.“
„Nezasloužej si vidět tenhle výstřih a tohohle ptáka.“
Mažete soubory cookie?
Nevíte? Nejste si jistý? To znamená: „Ano. Každých 20 vteřin.“
Všichni chlapi u nás v práci chtějí program, co maže soubory cookie.
Na kolik divnýho porna koukaj?
Kde je náš oblíbený divák? Ten pětašedesátiletý? Kde je? Zemřel?
Dobře, tamhle je.
Poslouchejte mě. Poslouchejte, jestli slyšíte.
Všichni koukají na porno na internetu
a pak si stěžují, že se nemaže dost rychle.
Musí mazat cookie.
Víte, co musel udělat on, když chtěl vidět prsa?
Musel jet do města
a najít novinový stánek.
Musel se podívat do očí dospělému chlapovi
a říct: „Chci časopis Velký bobr, prosím.“
Jeho cookie byl chlap,
na kterého mohl narazit třeba v obchodě nebo kostele.
Nevěděl.
Jestli chtěl smazat cookie, musel zabít kamaráda.
ZÍTRA VE STEJNOU DOBU
Onehdy jsem viděl článek, který tvrdil, že je Sněhurka problematická.
Jako dobře.
Když film vyšel před 75 lety,
můžeme předpokládat, že v něm pár problémů najdeme.
Nepotřebujeme pokaždé esej.
Článek jsem si přečetl a stálo tam: „Ten film je problematický,
protože ji políbí, když spí. Neudělila mu souhlas.“
A já si říkal: „ Ale byla to rychlá pusa a zachránila jí život.“
Nelíbal se s ní a přitom si nehonil,
zatímco to trpaslíci natáčeli.
Bylo to vcelku vkusné, ne?
Nemyslím, že ten film někoho inspiroval k sexuálnímu napadení.
Nemyslím si, že by si nějakej chlap ve vězení říkal: „Disney lhalo.“
Když omdlíte a políbí vás princ,
není to zrovna to nejhorší, co se mohlo stát, ne?
Neříkám, že je to v pořádku, ale…
Když jste v bezvědomí, nejspíš vás nepolíbí princ.
Možná princ Andrew, ale normálně…
Ne? Jo.
Bojkotujou se ještě lidi vůbec? Nevím.
Střih na mě, jak za dva roky ve sklepě říkám: „Bojkotujou. Rozhodně ano.“
Ale občas mi to přijde směšné.
Třeba loni Dr. Seuss. Bojkotovali ho.
A já si říkal: „Určitě je mrtvej. Nevím…
Nesleduje teď celý nervózní Twitter.“
Viděl jsem článek: „Dr. Seuss pod palbou.“
Je pod drnem. Už nežije.
Asi měl v jedné méně známé knize pro děti něco rasistickýho.
Tucker Carlson ve zprávách spustil:
„Jdou si pro Seusse.
Dnes je to Seuss. Zítra to může být kdokoli z nás.
Musíme si v seusské válce vybrat stranu.“
Někteří lidi utráceli tisíce dolarů
za rasistické knihy Dr. Seusse, ani nevím proč.
Nevím, kdy tohle vytáhnete.
„Tati, přečteš mi Kocoura v klobouku?“
Táta: „Ne, to dobrý nemám.
Dneska si přečteme Žida v zoo. To je…“
CHAPPELLŮV DOMÁCÍ TÝM EARTHQUAKE: LEGENDA
Hrozně mi zlomilo srdce,
když jsme přišli o Arethu Franklinovou, královnu soulu.
Chtěl jsem jí vzdát úctu a podívat se na pohřeb, ale byl moc dlouhej.
Pořád jsem na telku volal: „Nechte ji už odejít.“
Má být s Hospodinem.
Ten pohřeb byl tak dlouhý, že mi vypnuli kabelovku.
Ten pohřeb spotřeboval dva fakturační cykly.
Zavolali mi: „Proč neplatíte faktury?“
Já na to: „Pořád sleduju pohřeb.“
Nechte ji odejít.
Nikdy jsem neviděl, že by pastor kázal celou bibli.
Nevynechal jedinou kapitolu.
Věděl jsem, že tam budeme dlouho,
protože ten týpek vyšel a spustil: „Na počátku…“
Na počátku?
Co mají Adam a Eva společnýho s pohřbem?
Nechte ji odejít. Má být s Hospodinem.
Byla tam CNN. Vypínali techniku.
„Pojďte. Padáme odsud.“
Byli jsme tam tři týdny.
V televizi měl být Don Lemon.
Pořád jsem na telku křičel: „Nechte ji odejít!“
Věděl jsem, že je to dlouhé, když Aretha vstala a převlékla se.
„Na druhou půlku pohřbu si vezmu něco jiného.“
Na druhou půlku?
Kdo má na pohřbu poločasy?
Nechte ji odejít. Má být s Hospodinem.
Ten pohřeb byl tak dlouhej, tak dlouho ji drželi v Detroitu,
že když se konečně dostala k bráně nebeské,
přišel anděl a řekl: „Bůh už tu není.
Mělas přijít před třemi týdny.
Dotkl se tě třetího. Je 21.
Vím, že jsi královna, ale on je král.
Nemůžeš na sebe nechat čekat Boha, Aretho.
Musíš projevit úctu.“
SKUTEČNÝ HRDINA
Florida má nový zákon. Přezdívá se mu „zákon Neříkej gay“.
Jeden z předpisů toho zákona učitelům přikazuje,
aby rodičům do šesti měsíců řekli, že jsou jejich děti LGBTQ+.
Což je hrozné, ale k popukání.
Když si ty hovory představíte…
„Dobrý den, paní Morrisová. Jak se vede?
Mám Todda na angličtinu.
Jo, jde mu to skvěle. Ne, žádné problémy. Vede si skvěle.
Ale hodně se sblížil s jiným chlapcem.
Hodně se smějou. Jezdí spolu autobusem.
To je jeho bratr?
Tak jo. Ne, nic.
Vůbec nic. Jak se máte? Dobrý?
Jo, jen tak dneska všechny obvolávám.“
Zavolal bych. Bez kontextu.
„Dobrý den, pan Millerová. Vaše dcera je lesba.“
Ať si to srovnají sami.
Ne?
Učitelé kvůli tomu vypadají hrozně.
„Sledoval jsem, jak si váš syn honil s kamarádem. Asi jsou to gayové.
Ne, ano. Natočil jsem to. Já věděl, že mi neuvěříte.
Chcete to vidět? Je to má práce.
Ne, je to má práce. Jsem učitel.“
TŘETÍ SVĚTOVÁ
Už mě nebaví, jak všichni nadávaj na Joea Bidena.
„Joe se musí sebrat.“
„Musíš se vzbudit, Joe.“
„Jdi do prdele, Joe.“
Co to s váma kurva je?
Kdo vás vychoval?
Joemu Bidenovi je zasranejch 96 let.
Vy jste tomu dědovi dali práci.
Dali jste práci pradědovi.
A teď chcete, aby se dědula sebral?
Joe Biden dělá, co může.
Je mu 97 let.
Lidi o něm říkaj sračky.
„Nelíbí se mi, jak odešel z Afghánistánu.“
Jak si kurva myslíte, že 98letej chlap odejde z bitky?
Rychle a tiše.
Joe Biden odešel z Afghánistánu takhle.
Joe dělá, co je v jeho silách.
Dejte mu kurva pokoj. Joeovi je zasranejch 99 let…
Jestli máte to štěstí, že máte prapradědečka, hned mu zavolejte
a zeptejte se, jestli je zítra připravenej na 12 tiskovek.
Ne, není.
MALÝ VELKÝ KLUK
Podíváte se někdo někdy do zrcadla a máte dobrý pocit z toho, co vidíte?
- Ne. - Jo.
Jo. Obvykle jeden chlap a Lizzo.
Jo?
A u Lizzo to chápu.
Hraje na flétnu. Je to fakt sexy. Super.
Ale kdo je ten chlap? Znáte chlapy, co vypadají nějak takhle…
Jako by jim do očí neustále svítilo slunce, znáte to?
Pořád si sahají na hruď.
Jaký má asi ráno?
Podívá se do zrcadla a prostě si řekne…
„Jsem kurva dobrej.
Tak jo. Začneme dnešek, Jakeu.“
Takhle moje rána nevypadají.
Dělám, co můžu, abych byl co nejpřitažlivější.
A dneska abych vypadal jako kamarád Christophera z Rodiny Sopránů.
„Jak se vede?
Chrisi, promluvíš si za mě se strýčkem Tonym?“
Udělám, co je v mých silách, a pak se podívám do zrcadla.
A hlas, který při tom slyším,
je jako anglický tyran.
„Podívej se na sebe, ty tlustý blbý leguáne.“
Ten hlas by mohl patřit britské akční hvězdě Jasonu Stathamovi.
„Proč jsi tak zarudlej, když vylezeš ze sprchy?“
„Protože mám ekzém.“
„Jo, máš ekzém, co?
A co ten ekzém zhoršuje?“
„Mléčné výrobky.“
„A stejně furt žereš zmrzlinu, co?“
„Jo.“
„A ořechy.“
„Jo, nemám jíst kešu…“
„Jo, nemáš jíst kešu, co?
Co s tím uděláš?“
„Asi bych měl…“
„Půjdeš do farmaceutik?“
„My tomu říkáme lékárna.“
„Jo, to se kurva vsadím.
Tak co kdybys šel do lékárny pro hydratační krém bez parfemace
a koupil si obří balení melatoninu pro děti?“
„Protože z obyčejného…“
„Jo, protože z toho obyčejnýho jsi po ránu groggy, co?
A když pak vyjdeš z lékárny, cos zapo…“
„Zapomněl jsem krém…“
„Jo, zapomněls krém na ekzém!
Tak co kdybys odsud vypadl,
ty tlustá, zapomnětlivá, obojživelná, rudá, vyrážkovitá,
ubohá, semitská zasraná nicko?“
A pak se podívám do zrcadla a řeknu si: „Začneme dnešek.“
NIC PRO SLABOCHY
Chtěli psa. Já psa nechtěl. Jo?
Když jsem byl dítě já, žili psi jiný životy.
Chápete? Nechci…
Vy noví pejskaři, děláte toho moc. To vám říkám na rovinu.
Nosíte je do obchodu,
chodíte s nima v kabelkách a tak.
Letěl jsem sem první třídou a vedle mě seděl pudl
a pohledem říkal: „Co tu kurva děláš?“
Ne, co tu kurva děláš ty?
Pusinkujete je na tlamě.
„Panebože, tolik tě miluju.“
Ale nenecháte se očkovat. Ale tohlecto…
Ale pak: „Tohle v těle nechci!
Ale můj pes, co si celý den lízal koule…“
To je prostě neuvěřitelný.
Říkal jsem si: „Proč jsem chtěl psa?“
Chápete mě? V dětství jsem měl psa.
Pak mi to došlo. „V dětství jsem měl psa.
A byl to děs.“
Jedna z nejhorších vzpomínek na dětství se pojí k jednomu z mých psů.
Vyrůstal jsem tady v Clevelandu v Ohiu. Bylo mi asi osm.
Stál jsem ve dveřích a pes venku čůral na trávníku.
Venku zastaví auto, otevřou se dveře, vezmou psa a odjedou.
A já na to: „Cože?“
Běžel jsem to říct tátovi.
A můj táta mi v nejhorší chvíli mého života řekl jen tohle.
Řekl:
„Tak jo, pojď domů.“
Já na to: „Tak počkej!
Ty s tím nic neuděláš?“
Naštval se. „Co s tím mám kurva dělat?
Pes je fuč.“
Já na to: „Zatraceně. Nemá nám na těch psech záležet!“
Roky mě to pronásledovalo.
A dorostl jsem do věku, kdy rodičům neříkáte, co cítíte.
Prostě si to zpracováváte sami ve svý osmiletý hlavě.
Celé roky jsem si to přehrával.
Chápu, proč vyšel ven a podíval se tamtím směrem.
Protože tamtudy odjeli.
Ale proč se kurva koukáš sem?
To si jako myslíš, že tím autem objedou blok
a psa vrátí?
„Tady. Jen si děláme prdel. Tady máte psa.“
KOMIK V NOČNÍM KLUBU
Co takovej Ice Cube. Ice Cube se nechce očkovat.
Měl dělat film Oh Hell No,
který bohužel nikdy neuvidíme. A…
Měl se nechat očkovat, ale neudělal to.
Ale víte, co je divný?
Pár měsíců před pandemií byl Ice Cube na kolonoskopii.
Víte, co je kolonoskopie?
Ice Cube šel k lékaři.
Lékař mu řekl, že má problém v žaludku
a musí mu provést kolonoskopii.
A on na to: „Co je to?“
„No, posaďte se, Ice Cube.
V podstatě vypijete galon tekutin a vyserete všechno, co máte v těle.
Pročistíte si systém.
Další den přijdete, my vás uspíme
a strčíme vám do prdele gumovou hadici,
na jejímž konci je kamera.
Pár hodin budeme natáčet, ať zjistíme, co se děje.
A uděláme pár testů. Až skončíme, probudíme vás.“
A on na to: „Tak jo. Dělejte, co musíte.“
Neříkal ty kraviny, co říká teď.
Žádný: „Musím pochopit vědu.“
Neříkal: „Můj zadek, moje práva.“ Ne.
Nechal se uspat, když byl se čtyřmi cizími lidmi.
Říkali mu, že mají menší problém.
A on: „Nebojte se. Opřete se do toho.“
Byli tam celé hodiny.
Co dělali? Natáčeli limitovanou sérii?
Odehrává se druhá řada Dámského gambitu v tlustém střevě Ice Cubea?
Nevím, jestli byl Ice Cube na kolonoskopii.
Ale…
Je mu přes 45 let. Určitě na ni měl jít.
Je to preventivní kolonoskopie.
Aby se ujistili, že nemá rakovinu střeva.
Tak doufejme, že je můj vtip pravdivý.
MAMKOVSKÉ GENY
Přerušuju koloběh generačního traumatu.
A to je spousta práce.
Zatím jsem zvládla tohle.
Zaprvé deset let chodím na terapii.
A pak se každý den vzbudím, procvičuju si vděk,
vypiju si kávu a jdu se vysrat.
Cvičím, protože endorfiny ze cvičení pomáhají bojovat proti depresi.
A pak dodržuju dietu s málo karbohydráty a hodně proteinu,
dvakrát denně medituju,
cítím všechny ty pitomý pocity…
a stejně jsem furt magor.
Jsem šílená.
Děkuji.
Ale snažím se a dělám, co můžu.
A zvládnu to. Jo.
Protože moje dětství bylo jetý…
Řeknu to takhle. V dětství jsem nechápala lidi,
co po dvacítce žijí s rodiči.
Já chtěla vypadnout už v šesti.
„Kde je můj dopis do Bradavic?
Dostaňte mě odsud.“
Radši bych žila u těch hajzlů z Fakt života
a rozdávala si to s tou lesbou Jo. Pamatujete si ji?
Víte, že Jo byla lesba, že jo?
Jo, protože měla culík…
a byla mechanička.
Mechanička kund, že jo? Jo!
NOČNÍ PŘIJETÍ
Synovi jde basket. Střely ze skoku.
Vždy se mnou chce hrát, ale to vylučuje dceru.
Nemá co dělat. Jednou jsem jí dal míč.
„Zlato, hraj si s tím míčem.
Až s bráchou dohrajeme, zahraju si s tebou.“
Začneme hrát. Dcera upustí míč.
Vkutálí se nám do hry a vyruší nás. Musíme přestat.
Synovi to zkazí náladu a začne vyvádět.
Zvedne míč a říká: „Ne, ne, ne.“
A já na to: „Kamaráde, co to děláš? Co chceš udělat? Hodit míč na sestru?“
Odpoví: „Už mě to unavuje.“
Já na to: „Je ti 12. Tebe to neunavuje.
Mě to unavuje.
Možná se s mámou rozvedeme kvůli tomu, co se stalo u snídaně.
Za půl roku tu bude žít chlap jménem Phil.
Vrať jí ten míč.“
A dcera řekne: „Lucasi, dáš mi ten míč?“
Řeknu: „Udělej správnou věc a podej jí ho.“
Naštvaně a znechuceně ho na ni mrskne.
Trefí ji do nosu a rozsekne jí ret.
Krvácí, křičí a brečí.
Je to strašnej průser.
Musím svou holčičku utěšit a přitom vynadat klukovi.
„Zlatíčko, moc mě to mrzí. Umyjeme ti to.
Zbláznil ses? Krvácí a brečí kvůli tvýmu přístupu.
Snad jsi rád.
Moc mě to mrzí. Počkej.
Chceš se mnou hrát? Fajn, zahrajeme si.
Chceš si takhle hrát se sestrou? Začínám. Mám míč.“
Takže defenzivně dribluju.
Dvojskok. Jedna nula. Super. Mám zase míč.
Zase mám míč. Házím ze tří metrů. Jen síťka.
„Můžeš mě zkusit dohnat. Šup.“
Začne se rozjíždět.
U třetího míče
mi syn ten míč prostě ukradne.
Chtěl jsem ho dostat za záda. Ukradne ho.
Rozběhne se k obruči. Je do toho hrozně zabraný.
Hází z dvou a půl metru. Jen síťka.
Jde přede mě s vypjatou hrudí. Podívá se na mě: „Jdeme kurva na to.“
„Cože? Cos mi to řekl?“
Odpoví: „Jdeme na to?“
Říkám: „Běž si na pět minut sednout na zeď a zamysli se nad tím, cos…
Jsem tvůj otec. Takhle se mnou mluvit nebudeš. Zešílels?“
Otočím se a pomyslím si:
„To je to nejlepší, co jsem kdy v životě viděl!
Můj syn je chlapák!“
STARÉ DOBRÉ ČASY
Měsíc po začátku covidu se mámě rozbilo véčko.
Tak jsme jí koupili její první iPhone.
A kdybyste se mě dnes zeptali:
„Jeffe, chtěl bys radši učit matku textovat,
nebo učit psa, jak si utřít prdel?“
Nejspíš bych odpověděl: „Podejte mi toaleťák. Zkusím to.“
Textovky jsou docela výzva.
A moje dcery byly nadšené,
že babička konečně píše sms, tak si s ní psaly.
Jednou večer mi máma zavolá
a ptá se: „Co je ‚lo‘?“
Já na to: „O čem to mluvíš?“
Odpoví: „Jordan mi poslala zprávu a na konci je ‚lo‘.“
Ptám se, jak se to píše. Odpoví: „L-O-L.“
„Mami, to není ‚lo‘. To je ‚lol‘, jako že se směje.
Tohle dnešní děti dělají.
Nevypisují všechno celé, píšou jen zkratky.
Třeba ‚nvm‘ je ‚nevím‘. ‚Z5‘ znamená ‚zpět‘.“
„Aha, tak takhle to dělají.“
O pár dní později dostanu od matky zprávu s textem:
„JPDOPTK.“
Leknu se, že dostala infarkt.
Volám jí a ptám se, co mi to napsala.
A ona: „Psala jsem jako holky.
Je to: ‚Jestli půjdeš do obchodu, potřebuju trochu kečupu.‘“
No jistě. Jak jsem to mohl nepoznat?
PSYCHOSEXUÁL
Orgasmy jsou divný.
Rozdíl mezi mužským a ženským orgasmem je šílenej.
Mužský je, jak všichni víme, velmi přímočarý.
Jako Mario Kart.
Několikrát objedete dráhu a vyhráli jste.
Zato ženský orgasmus, jak jsem slyšel, je jako vejít do bludiště. Je tam sfinga
a říká: „Já jen mluvím pravdu a můj bratr jen lže.“
A vy musíte vyřešit tu hádanku,
dojít doprostřed bludiště, porazit mínotaura
a pak možná najdete bod G. Nevíte!
V téhle kultuře mluvíme o bodu G,
jako by se pohyboval tělem, jako by byl každou noc jinde.
Asi jako Komnata nejvyšší potřeby.
Je to fakt ujetý.
Prostě si nemyslím, že je to tak těžký.
To, že je těžké přivést ženu k orgasmu,
slyšíte jen v rámci hetero vztahů.
Queer žena vám tohle neřekne.
A mě zajímá, co v té rovnici chybí.
Opravdu.
Ne, přestaňte.
Nesmějte se a netleskejte.
Buď jedno, nebo druhé, nebo nic. Jasný?
Přivést ženu k orgasmu ale nemůže být tak těžké.
Myslím, že bych to zvládl.
Vážně. Dejte mě do týmu, trenére.
Prostě… Asi bych to dal.
Nestrávil jsem tam moc času, ale hlavolamy mám rád,
takže bych to bral jako únikovku.
Prostě projdu všechny rohy a vypadnu.
S ohledem na tohle, paní, pojďte sem na tu stoličku.
Kdyby sem někdo hodil osušku, bylo by to super.
Jen si dělám legraci, ale co kdyby ne?
Možná se na tohle díváte na Netflixu a říkali jste si:
„Panebože. Gay Asiat zrovna udělal ženskou živě na jevišti.“
Kdo řekl, že divadlo je mrtvé?
ZVRAT? JE NÁDHERNÁ
Mám teď spoustu nových vlastností. Nedávno jsem byla v Chipotle v 10:45.
Na příkaz doktora.
A vešla jsem tam takhle.
Protože jsem cool. Když jdu do Chipotle, tak ne… Netvářím se…
V Chipotle dělám… Prostě…
Vejdu do Chipotle a chlap, co tam pracuje…
Ano, muž. To je důležité.
Ptá se: „Co si dáte?“
Pomyslím si: „Chce si to se mnou tvrdě rozdat na pejska.“
A řeknu mu: „Dobrý den. Dám si kuřecí burrito bowl.
Vím, že guacamole je navíc, a dám si tu nejpálivější omáčku.“
A on: „Jste si jistá?“
A já na to: „Panebože. Jsem si jistá?
Nevím.
Nikdy jsem o tom nepřemýšlela.
Já o takových chlapských věcech nepřemýšlím.
Jsem jen malá holčička.
Myslím na holčičí věci, třeba náušnice a boty.
V takových chlapských věcech se nevyznám. Jsem jen miminko s kozama. Jsem…“
Pardon. Mám úplný okno.
Dělala jsem něco?
Počkat, řekla jsem něco otravnýho?
V ŽIVOTĚ JE TOHO VÍC
Budu k vám upřímný. Sledujete mou cestu od začátku.
Nebyl jsem vždy v šoubyznysu.
Párkrát v životě jsem byl na mizině. Neměl jsem nic.
Byli jste někdy tak chudí, že jste se modlili? Co?
Ani nejste pobožní.
Začnete se modlit. Ani to neumíte.
„Jo.
Nevím, kdo tam nahoře je. Buddho, někdo, poslouchejte.
Prosím vás.
Kdyby mohl Otec náš projít stín smrti
a najít mi nějaký znamení prachů…“
Vyjednáváte s Bohem a ani to nedává smysl.
„Kdybys mi mohl najít znamení prachů,
přísahám, že už nikdy nebudu klít.“
Co?
Fakt na mizině.
SPEŠL WALESAN
S bělochama je amen. Stoprocentně. Byla to jízda.
Poslyšte, běloši, byla to jízda, ale je konec.
Jo? Nenechte se mýlit.
Skončili jsme. Hotovo. Šlus. Nevrátíme se.
Ale naše síň slávy? Spousta dobrých věcí.
A taky dost špatných. Ale toho si nevšímejte.
Ale je konec. S bělochy je konec. Já to věděl.
Cítil jsem to před sedmi lety.
Cítil jsem, že to přichází. Že se bělochům obrací karty.
Podíval jsem se do zrcadla. „A do háje.
Chrisi, jsi… Jsem až nezdravě bílý.
Jsem hrozně bílej.
A prostě… Věděl jsem to. Musel jsem se rozhodnout.
Protože jsem úmyslně, schválně… Moje dcery jsou Portoričanky.
Mám děti Latinoameričany. Děkuji.
Mám děti Latinoameričany… A zase, schválně.
Před sedmi lety jsem šel do baru Place to Beach.
Pořád existuje. Na Coney Islandu v Brooklynu.
Najděte si ho. Place to Beach.
Koupil jsem tam falešný průkaz o očkování a Mai Tai.
A… Od Vida.
Zabil ho covid, ale co naděláte?
NIC ZVLÁŠTNÍHO
Mám rád doktory. Specialisty.
Tohle jsem nikdy nepochopil.
Bolí vás noha, tak chcete jít za ortopedem.
Zavoláte mu a on spustí: „Sem nesmíte. Musíte k obvoďákovi.“
Jdete k obvoďákovi a ten řekne:
„Jo, musíte k ortopedovi.
Cestou ven zaplaťte Agnes 80 babek.“
Co je to za podvod?
Kývnete na to.
On řekne: „Když už tu jste, co kdybych vám změřil tlak?“
„Ne, nechci změřit tlak. Nechal jsem si ho měřit tak tisíckrát.“
Ani nevím, co to znamená.
Řekne: „Máte 150 na 60.“
Ptám se, jestli je to dobrý. Řekne: „Nevím.
Nevzpomínám si.
Jsem lékař.
Teď vás uhodím kladívkem do kolene.“
To mi na tom přijde nejdivnější.
Copak ještě nejsme dál?
Je to jako animák z 50. let.
Chlap vytáhne kladívko, trefí vás do kolene
a vy na to: „Moje koleno! Proboha, děsně to bolí.“
A on si napíše: „Výborně. Moc dobře.“
Přesně tak byste měli reagovat, když vás do kolene trefí kladivem.
Lékaři někdy znají chytrá slova. Stalo se vám to někdy?
Jednou jsem byl hrozně unavenej. Něco jsem měl, ani nevím co.
Šel jsem k lékaři a řekl mu, že jsem unavenej.
Řekl: „To zní jako chronický únavový syndrom.“
„Vážně? Co je to?“
On na to: „No, ‚chronický‘ znamená ‚pořád‘
a ‚únavový‘, že jste unavený,
a ‚syndrom‘ znamená, že to máte.
Cestou ven můžete Agnes zaplatit 80 babek.“
TO NEJLEPŠÍ ZE SÉRIE NETFLIX JE VTIP: FESTIVAL
Mám ráda ignorantské muže se silným krkem.
UPOZORNĚNÍ PRO RODIČE
Chlapa, který vypadá, že řekne: „Sleduj peníze,“
když mluví o očkování.
Chci, aby One Direction na mém pohřbu udělali cover sestřihu písní od BTS.
Tak budu rád, že jsem mrtvý.
KÁMOŠI, CO ZABÍJÍ
Hledám nějakou mladou sexy slečnu. Tak kolem…
Padesátky.
STAND OUT: OSLAVA LGBTQ+
Na coming outu jako trans člověk je nejlepší to, že lidi to tak rozhodí,
že úplně zapomenout být rasističtí.
Je to to nejlepší, co se mi stalo.
Každý měsíc si myslím, že jsem těhotná.
I když nemám sex,
říkám si: „Stalo se to Marii, může se to stát i mně.“
PETE DAVIDSON A NEJLEPŠÍ KÁMOŠI
Lidé s dětmi se tváří, že když nemáte děti,
nemůžete poukázat na to, že jsou rodiče na hovno.
TO JE ZA MĚ VŠECHNO
Divný je, že před očkováním jsem nebyla trans.
AMY SCHUMER UVÁDÍ: UPOZORNĚNÍ PRO RODIČE
Taky nesnášíte, když se ukáže, že té šlapce je 17?
STAND OUT: OSLAVA LGBTQ+
„Já zaplatil za šestnáctku.“
Být komikem není psychiatrická diagnóza.
HALA
Je spousta z nás fakt jeblá, včetně mě?
Ano. Ale co už.
DAVID LETTERMAN: TO JE ZA MĚ VŠECHNO
Když máte štěstí, můžete tam najít lasagne.
- Máme tě rádi. - Díky za marjánku.
Jo, dělej. Klekni si. Mám tu pro tebe ještě jedno.
- Tohlecto… - To brko je pro mě?
Snoop Dogg na Netflixu.
SNOOP DOGG A DERAY DAVIS
SNOOP DOGGŮV KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL
Pojďme všechny k sobě,
protože obyčejní lidi v první řadě si nás určitě chtějí vyfotit.
- Rozhodně ne. - Ne. Kurva ne. Nebudu…
Svět komedie nedávno přišel o Norma Macdonalde,
Louie Andersona,
Boba Sageta,
Gilberta Gottfrieda
a Willa Smitha.
HALA
Děkuji, balkóne. Toho si cením.
Cením si toho, že jste přišli a zaplatili půlku.
Moc vám děkuju. Je to…
Děkuju, ale mlčte.
Žádný výskání ani… Jen se smějte. Děku…
Ne, ale děku… Ale ticho. Uklidněte se.
Tak jo, držte huby.
Ukazujete mi, že jsem fakt hustá.
Kde jsou sexy dámy?
Co nemají kalhotky?
Cítím krůtí slaninu…
Netflix mi říká,
že jsem svůj hodinový speciál
přetáhl o 37 minut a 30 vteřin.
NA PAMÁTKU
Překlad titulků: Pavlína Tajnerová