Аз съм Кев.
Флора.
После ще те чукам.
Няма.
- Здрасти. - Флора. Как си?
Добре.
Браво на теб, Флора.
- Добро утро. - Мамка му.
Нали ти казах? Често ли ходиш в "Шифтърс"?
Да, цял живот. Готин клуб.
Да направя ли нещо за закуска?
Пържени яйца с бекон? Къде е хладилникът?
В него няма нищо. Синът ми го опразва.
Имаш син?
Да.
- Къде е? - Нямам представа.
Трябва да е на училище, но кой знае?
Нали ти обясних снощи в таксито? Ти каза, че няма проблем.
И затвори вратата.
- Някакви простъпки напоследък? - Не, г-н инспектор.
- Получавал ли си крадени вещи? - Съвсем не, г-н инспектор.
- А да си откраднал нещо? - И да съм, не са ме хванали.
- Отговаряй възпитано, идиот такъв. - Мамка му.
- Защо окото ти е насинено? - Сбих се.
Защо не тренираш в боксовия клуб?
Не искам. Само ме карат да чистя оплютия под.
- Как ли не. - Така е започнал Роки.
- Има и нов отбор по велосипедизъм. - Нямам колело.
Продаде го за лаптоп втора ръка, за видеоигри.
Не само.
Гледам и порно.
Детската педагогическа стая цели да предотврати попадането в затвора.
Знаем какво се случва там с хубавци като теб.
Изнасилват ги анално, Макс.
Да спрем дотук. Но те предупреждавам, че натам си се запътил.
Още едно провинение и ще ти щракнат белезниците.
Флора, намери някакво занимание за чевръстите му пръсти.
Как си се омазала с шоколад!
- Извинявай, намери го в кухнята. - Няма нищо.
- Как мина тренировката? - Супер. Как съм?
Страхотна.
- Свободна си, благодаря. - Ето бебчето.
Благодаря, Айшлин.
Чао, Сорка. До понеделник.
- Чао! - Благодаря!
Не, аз благодаря!
За колко ще оправите китарата?
Да видим...
Затягане на тръс рода, нови струни, два нови ключа за настройка.
- Шейсет евро? - Я стига.
Осемнайсет.
Съгласна.
Здрасти.
Какво е това?
Пиано.
Чия е?
Я чакай, колко деца имам?
Да видим... Едно?
- Твоя е. - Откъде я взе?
Какво значение има? Китара е, свири. Нали си падаше по музика?
- Честит рожден ден. - Гепила си я от някоя къща, нали?
Не съм. Хайде, посвири.
- Не искам. - Защо?
- Кога станах китарист? - Току-що!
- Дори не си я купила. - Откъде знаеш?
- Купи ли я? - Не. Но какво значение има?
Цял живот не ми купуваш нищо,
после домъкваш прашасал боклук след рождения ми ден
и очакваш да стана Ед Шиърън?
- Подарък е! - Не го искам.
- Вехтория. - Неблагодарник.
Ти пък си тъпа и стисната пачавра.
Не ми говори така, момченце!
Шунда.
От нея си излязъл, неблагодарнико.
Някой ден ще ти смачкам физиономията!
Ще лежиш в затвора!
- Далече от теб! - Махай се!
Върви при баща си!
Забрави си шибания подарък.
Здрасти, татко.
Влизай, дребен.
В ламборгинито съм.
- Флора. - Иън.
Чух за китарата.
Реши, че е Хари Стайлс ли?
Кой го знае какъв е? При такива гени.
Не гените, а мечтите са важни.
Аз зарязах моите музикални мечти заради вас.
Почна се.
Знаеш ли, че сме подгрявали "Сноу Патрол"?
Естествено, затова те изчуках.
Като си помисля къде можеше да съм сега!
В "Маунтджой", "Портлиш", "Клоувърхил".
- Или в друг затвор. - Много смешно.
Тръгвай, паркирала си метлата на забранено.
Може пък аз да взема да свиря.
- Добре. - Току-виж не си единственият гений.
Извинявай, но да свириш на китара... Не ме разсмивай.
- Защо? - Нужно е упорство.
Години практика, пот, отдаденост.
Не се преобразяваш мигом като в някое тв риалити.
Двайсет години трупах мазоли.
Точно ти ли ще ми говориш за отдаденост?
Къде е тя?
На маникюр ли?
- Или си уголемява дупето? - Нейното е хубаво.
Отвратителен си.
И недей само да пафкаш трева и да играеш видеоигри.
Освен това дупето й не струва!
Само за сведение!
Здрасти.
- Флора. - Хуанита.
- Конфузно. - Не и за мен.
Преживяла съм го. Халал да ти е.
Благодаря. Чао.
Майко мила.
Не мога повече.
Да тръгваме тогава.
Не, говоря за живота.
Не бива да живея така.
Свряна в кутийка с дете, което ме мрази, а баща му не ще и да ме види.
Нещо трябва да се промени.
Не е искал подаръка, чудо голямо.
Все пак не си му го купила, а и си забравила рождения му ден.
- Но си чудесна майка. - Дали?
Все съобщават за разни изчезнали деца и как полицията ги издирва.
Жал ми е за родителите.
Но понякога си мисля, че не бих страдала чак толкова.
Не че искам да му се случи нещо лошо,
но понякога ми се прищява да се прибера, а него да го няма.
Връщам си думите назад.
Ти си откачена. Трябва да тръгвам.
- Ще се видим ли в "Шифтърс"? - Много ясно.
Ето ти стимул да живееш.
Чао, Флора.
Тази дрезгавина в гласа... Може да те изстреля до върха.
Блестиш като диамант, в което не сме се съмнявали.
Емоцията, която предаваш чрез песента,
е едно от най-вълнуващите неща, които съм виждал като съдия.
Великолепно.
ЗАПИШИ СЕ СЕГА!
Направи крачката.
Какво?
УРОЦИ ПО КИТАРА
Здравейте и добре дошли отново.
Ако си начинаещ китарист, вероятно правиш една от тези пет грешки.
Имаше един момент, в който цял уикенд се упражнявах по пижама.
Начинът да станете като Джеф Бек и Джими Пейдж е само един.
Ето това е кривата на напредъка.
Вложиш ли 10 000 часа, вече си професионален китарист.
- О, не. - Трите "П"-та.
Практика, практика, практика, практика. Всъщност са четири.
Музикална теория в десет минути.
Здрасти! Ще научиш от Зи Ар как на китарата да станеш цар.
Привет отново, аз съм Алисън.
- Ваш ред е! - Какво си облякъл?
От мен да знаете, ще бъде любов за цял живот.
Ще ви носи радост и умиротворение.
Китарата е като велосипеда - влагаш малко, а получаваш много.
Като въведение на уроците с мен,
нека просто поседим и се замислим
за възможностите, които ни заобикалят.
Ако искаш да се научиш да свириш, натисни копчето и се запиши.
Чао.
УРОЦИ ПО КИТАРА С ДЖЕФ 20 ДОЛАРА
Само 20 долара?
Идеално.
Магия, Абра да Кабра.
Браво, момичета.
Адски съм чаровен, мацките ми се лепят, на врата ми все висят.
Нацепен съм яко, нацепен съм яко...
Идвай да вечеряме.
Имам магическа пръчка и пачка. И да ме гръмнат, Бог за мене бачка.
Чао, Саманта.
- Налитат ми мадами и от другите квартали... - Много готино.
Жестоко е!
Летим като орли и... Мамка му!
Излизам.
Къде? При ония от днес ли?
Не, у Рийс, а после ще повися в квартала.
- Нали няма да скачаш от сгради? - Не, нямам екшън камера.
Не искам да ми се обадят, че си паднал от някой висок блок.
И че си умрял.
До 21 ч. да си тук.
- Защо? - Защото така съм казала.
Нямам търпение да се махна.
Тук си само защото баща ти иска да е свободен за "проектите" си.
Иначе щеше да си нонстоп при него.
- Щом не ме щеш, защо да бързам? - Не го извъртай, върви.
- Здравей, Флора, ти ли си в 12 ч.? - Да.
- Как си? - Добре, а ти?
Слънцето свети ярко в Лос Анджелис.
Въздухът ухае на евкалипт, така че не мога да се оплача.
- И в Дъблин е супер. - Вечер ли е там?
Не, винаги е мрачно.
- Искаш да свириш на китара. - Лесно ли е?
Зависи какво целиш.
Да свириш за свое удоволствие или пред хора,
да пишеш свои песни или да разучиш любими парчета?
Каква е идеята?
Жените, които свирят на китара или пиано, са толкова секси.
Често това мотивира хората да започнат.
- И теб ли? - Не.
Не, ти си хубавец, не ти се налага.
- Щом казваш. - Защо започна?
- Да се фокусираме върху теб, става ли? - Добре.
Вземи китарата.
Ще те науча на някои основни акорди. Започваме от "сол".
Готова ли си?
- Да. - Добре.
Колко акорда трябва да знаеш, за да напишеш песен?
Всъщност не е важен броят на акордите,
а как ги използваш.
Примерно така.
Сега, същата песен.
Боже.
Първият вариант използва същите бои, платна и четки,
но от втория струи болка, трупана двайсет години.
Виждаш всеки щрих.
Всичко това в същите три акорда.
А може да са и хиляда, но да не се получи такава красота.
Това ли те мъчи?
- Не знаех, че нещо ме мъчи. - Преподаваш онлайн.
- Вярно, ти си ирландка. - Знаеш ли хиляда акорда?
Всички знаем еднакъв брой думи, но не всички пишем шекспирови сонети.
- Обърках се. - Какви са целите ти? Освен да си секси.
Да впечатлявам.
- Кого? - Мъжете.
- Защо? - За секс и компания.
И за какво още?
За да ме харесват.
- Сега защо не те харесват? - Не знам.
Може би не могат да видят щрихите ти.
Сваляш ли ме?
- Моля? - Значи си и песнописец?
- Откъде знаеш? - От "Гугъл". Отне около шест секунди.
- Къде живееш в Ел Ей? - В Топанга Каниън.
Чувала съм го. Сигурно караш пикап и работиш с коне.
- Не работя с коне. - Коя зодия си?
- Не знам. - Не знаеш кога си роден?
Да продължим урока.
Нека те попитам, смяташ ли се за любителка на музиката?
Винаги са ме привличали музиканти.
Омъжих се за такъв. Веднъж е подгрявал "Сноу Патрол".
Не, питам те защо си тук, щом музиката не ти е страст.
Харесах те.
Всички други изглеждаха като позьори, изпаднали музиканти.
А ти ми се видя...
истински.
Истински съм си.
Подейства ми някак успокояващо още от пръв поглед.
Гласът ти беше отпускащ. Като вана.
Ясно.
Да те попитам нещо?
- Питай. - Може да ти се стори малко странно.
Може ли да изпееш пак същата песен,
но този път без риза?
Скъпи Джеф, съжалявам, че те засегнах на предишния ни урок.
Ще кажа само, че се утешавах с вино.
Сериозно възнамерявам да се науча да свиря на китара. Защо? Не знам.
В училище все бъзиках даскалите.
Някой трябва да поеме тази роля. Но теб няма, ако ме приемеш пак.
Извинявай за сексуалния намек. Мога да ти пратя снимка на циците ми,
за да ти се реванширам, ако искаш. Флора.
Сега да обършем дупето.
Готов ли си?
ВТОРНИК, 20 Ч. ВАШЕ ВРЕМЕ. И НИКАКВО ВИНО!
Какво правиш?
- Какво правиш? Дразнещо е. - Млъкни!
Проклета жена.
Мамка му.
- Излизам. - Слава богу.
- Така де, къде? - Насам-натам.
С онова момиче ли ще бъдеш?
Дето го играеше проститутка?
- Саманта ли? Не знам, може и да е там. - Що за човек е?
- Не знам и не ми пука. Ще се върна в 21 ч. - Може и в 22 ч.
Ако искаш.
Здрасти. Не е за вярване, че пак прие.
- Обичам предизвикателствата. Започваме ли? - Давай.
Флора, нека те опозная по-добре. Коя е любимата ти песен?
По-скоро си падам по денс музика.
"Красива си" на Джеймс Блънт.
Значи ще имаме проблем.
- Защо? - Песента е неприемлива.
- Прилепчива е. - Холерата също.
- Тази не я знам. - Ако ще се учиш да свириш,
трябва да вдигнем малко летвата.
- Кажи някоя твоя песен. - Аз съм учител.
Именно. Затова не критикувай Блънт.
- Направи го де. - Кое?
Напиши песен, която да докосне милиони, да ги разплаче.
Не е голямо постижение. И побойниците разплакват хора.
- Да чуем някое твое парче тогава. - "Красива си" звучи постно.
Баналности за повдигане духа на разни самотни жени.
Не е любовна песен, а група за взаимопомощ.
Явно нищо не разбираш от жени.
Зрелите хора не изпитват нужда от комплименти, тип "сваляч в бар".
- Боже мили, просто някаква песен! - Никога не е просто песен.
За три и половина минути времето спира,
за да направиш нещо прекрасно, нещо божествено.
Да не си евангелист?
Справям се без теб
наистина добре.
Няма никакво съмнение.
Освен когато тих дъждец вали
и струйки по листа се стичат - тогава спомням си
тръпката да бъда подслонен
в твоите обятия.
Няма никакво съмнение.
Но справям се без теб
наистина добре.
- Господи. - Нали?
- Невероятна е! - Толкова простичка и пряма.
- Не се пее за красота. - Ти си гений.
- Значи наистина ти харесва? - Удивително! Трябва да я чуе целият свят.
Дали ще е вървежна като "Красива си"?
Може би не. Другата песен още ми харесва. Нали може?
Не, това е Стокхолмски синдром.
Ще оправим промития ти мозък
и ще забравиш за всички детински мелодийки и клишета.
- Изтощих се. - Тепърва започваме.
Искаш ли да научиш тази песен?
- Да. - Започва от "до".
Безименният пръст - на петата струна. Точно на точката.
Имаш хубави пръсти. Моите са къси.
Нищо, на Джанго Райнхарт са му липсвали два.
Виж ти. Харесвам го.
Средният пръст тук, а показалецът - горе.
Да, точно така.
- Тук. И тук? - Готово. Една нагоре. Хайде сега.
Да! Ето.
- Приятно е, нали? - И още как!
Извинявай.
- Какво е това? - Нищо. Страхотно е.
- Схватлива си. - Знаех си аз.
Давай нататък.
Ще научим и "сол", после "фа", но засега да продължим с "до".
- Добре, хайде. - Вече си горд собственик на акорда "до".
Допреди пет минути не го знаеше.
Богата си. Притежаваш нещо, което е имал Елвис.
- Предпочитам самолета му. - А и не ти струваше нищо.
Урокът е 20 долара, но те разбирам.
Притежаваш нещо ново и никой не може да ти го отнеме.
И не е някакъв материален предмет - чанта, кола или телефон.
Да си виждала реклама за китара?
Това е дар за цял живот, който да използваш, когато пожелаеш.
И в подходяща ситуация може да затрогва сърцето по необясним начин.
Повече от мислите, думите и идеите.
Само един отекнал акорд.
"До".
ВСЕКИ ПЪРВИ ПОНЕДЕЛНИК ВЕЧЕР НА ПЕВЦИТЕ И ПЕСНОПИСЦИТЕ
ЗАПИШИ СЕ! ПАРИЧНА НАГРАДА
Събудена от птиците,
тя чуди се какво ли мислят те.
Дали ще срещне друг, който с фокуси ще я залъгва,
фокуси какви ли не,
и ще я оставя да живее...
- Всеки ли може да се запише? - Да, това е идеята.
- Да развиваме местната музика. - Каква е наградата?
Осемдесет процента от входа. Обикновено са към 50 души.
- Колко е входът? - Петарка.
Доста е скъпо. Всички ли са толкова зле?
Това не е важно. Идеята е музиката в квартала да оцелее.
- Кой избира победителя? - Аз. Бари Бърн, организатор на събития.
- Знам кой си, Бари. - Така ли?
О, боже. Как си?
Не ми казвай. Фиона.
Флора.
Поне уцелих буквата.
Ще влизам. Радвам се, че те видях.
На светло.
Явно тази печели!
Да пеем...
- Изглеждаш много млад. - Млад бях.
Според теб колко струва видеото?
- Нямам идея. - Отпуснаха ни два бона да го заснемам.
Имахме кран за всеки кадър. За всеки!
- А каравана? - Не, но имахме кран.
- В Америка ли бяхте? - Така изглежда, нали?
Не, снимахме го из Дримна.
- Защо във всеки кадър има ченге? - Защото е Америка.
- Пак същото ченге. - Гледай внимателно.
Мама идва, чао.
Какво е това?
Кое? Китарата ми.
Реших да карам урока в парка.
Какво те прихваща?
- За какво говориш? - За музиката.
Все те карах да чуеш нещо ново, а ти отказваше.
Според учителя ми умея "да вниквам в мелодията".
Вече.
Какво слушаш? Освен клубна музика. Изброй пет групи.
- Харесвам неговите песни. - Значи е песнописец?
Да. И е гениален.
- Как му е името? - Джеф.
Учителят по китара.
Явно е някакъв изпаднал тип, който преподава уроци онлайн.
Гробището за провалени музиканти.
- Да не завиждаш? - Не. Просто съм загрижен.
- Как е Хуанита? - Супер.
- Нали знаеш, че не е испанка? - Родът й е от Испания.
А моят е от Норвегия, но не съм викинг.
Духа ли ти като мен?
Какво? Я стига.
Сериозно те питам. Духа ли ти?
Ти си луда.
Не ти духа, нали?
Напротив. Случвало се е.
Права бях! Знаех си. Устата й е прекалено малка.
Навън ли е? Да вляза за няколко минути?
- Ще пратим Макс за сладолед. - Стига глупости.
Бас ловя, че не обича да се стича по врата и циците й.
Тръгвай, Макс!
Ще я изхвърляш ли?
Китарата ли? Не, защо?
Гледайте къде ходите!
- Разкарай се! - Изскочихте пред мен. Отворете си очите!
Ти ги отвори! Да не те удуша със заключващата верига!
- Какво ще я правиш? - Защо, да не я искаш? Ще ти я дам.
Не я ща. Не харесвам акустични китари.
- А каква музика харесваш? - Ембиънт, електронна.
- Аз пък - денс. - Кого например?
Диджей Кънтейнър. Софи е страхотна.
"Орбитал" навремето.
- Какво свирят? - Денс.
- А ти по кого си падаш? - "Маркони Юниън". Знаеш ли ги?
Не.
Май са от Манчестър. Свирят транс.
Сякаш е компютърен, жестоко е.
- Мога да ти ги пусна на телефона. - Сега ли?
- Все едно... - Имаш ключ.
В хладилника има гофрети. Аз тръгвам.
- Чао. - Ще се върна след час и половина.
Все ми е едно.
- Готова ли съм? - За какво?
Да напиша женски химн и да си върна мъжа.
Защо си е тръгнал?
- Гняв? - Защо е гневен?
Не, гневната съм аз. Днес щях да удуша един велосипедист.
Защо си гневна?
Не знам. Така се будя.
И синът ми ме вбесява.
Мислех да му се издигна в очите с китарата.
Значи имаш син?
Родих го много млада, на 17 години. Ти имаш ли деца?
Да. И аз бях млад баща, вече са огромни.
Но ме имат за готин.
Изсвири ми пак твоята песен.
Щях да повдигна темата.
- Песента не е моя. - Какво? Чия е?
Написана е от Хоуги Кармайкъл.
Майчице. Защо ми каза, че е твоя?
Не съм го казал. Ти реши така.
- Но аз те оставих в заблуда. Извинявай. - Защо?
- За да усетя чувството. - Кое чувство?
Някой да смята, че си създал шедьовър.
Да, глупаво е. Извинявам се. Да се върнем към урока.
Иначе каква е реакцията?
- Искаш да чуеш някоя от моите песни ли? - Да.
Качвай се в колата ми, ще те повозя през каньона,
на Топанга ще се насладим,
а когато стигнем чак до океана
и по на запад няма накъде,
по пътя въпреки това ще продължим.
Тя никога не е досадна и е мила с мен,
и всяка сутрин от нея съм озадачен.
Добре дошла в Ел Ей,
където всичко се променя, но и същото е ден след ден.
Мъглата утринна стопява се под слънцето и светът е озарен.
И няма да допусна светлините ярки да ме теглят назад
в ангелския град. Добре дошла в Ел Ей.
Чудесна е. Бива те като песнописец.
Но?
Искам ли да я чуя пак?
- Съжалявам. - Няма защо. Ако всички бяха така искрени,
нямаше да пропилея цяло десетилетие.
- Да се върнем към урока. - Не се самосъжалявай.
Не, няма такова нещо. Отрезвяващо е, когато го осъзнаеш.
Сядаш да изсвириш нещо на някого и той е готов, а ти очакваш реакцията му.
И виждаш как искрата в очите му угасва. За другите е дори по-трудно.
Устата им се усмихва, но не и очите. Така разбираш.
- Какво разбираш? - Че не си ги преобразил.
Както и да е. "Ла", "ре" и "ми". Едно, четири, пет.
Хайде.
Ще ти дам домашно днес.
Искам да чуеш една песен.
Ще ти пратя линк. Чуй я.
Хайде, свири.
ФЛОРА, ВИЖ ТОВА И МИ КАЖИ КАКВО МИСЛИШ.
Вълни от ангелска коса,
палат със сладоледени стени
и каньони като от пера -
облаци такива виждах аз преди.
Сега обаче слънцето закриват
и трупат сняг, и дъжд изливат.
Щях да направя толкова неща,
но облаци обвиха моята мечта.
Облаците съм видяла и от две страни,
отгоре и отдолу, ала не би!
Единствено илюзиите спомням си добре.
Облаците не познавам...
въобще.
Луна и месец юни, и виенско колело.
Опиянено сякаш е всяко сетиво,
когато приказката се осъществи.
Такава виждах любовта преди.
Ала сега е тя пореден крах
и зад гърба си подочуваш смях.
Но ако още трепка нещо в теб, недей,
не се издавай, леденей.
И любовта видяла съм от две страни,
и даваща, и вземаща, ала не би!
Единствено илюзиите спомням си добре.
И любовта не познавам...
въобще.
Живота видяла съм от две страни,
победа и разгром, ала не би!
Единствено илюзиите спомням си добре.
Живота не познавам...
въобще.
Може ли да го видя?
- Не. - Моля те.
Ще стоя в ъгъла на стаята като мишле.
- Няма да е редно. - Красив ли е? Снима ли го на екрана?
- Не е заради това. - Значи е свиня.
Никога не казва каквото очакваш.
И е чувствителен. По очите му личи, че е страдал.
Какви са песните му?
Средна хубост.
Боже. Влюбила си се в грозник, който живее на 10 000 км оттук.
Нещо такова.
...и ще се чукаме зад дюните.
Да му се не види! Боже мили, тук е като в клуб!
Намали за малко!
Боже, как дъни.
Кийт ми ги даде. Много са мощни. Утре трябва да му ги върна.
- Съседите ще се оплачат. - Наркомани са. Ще искат да ги надуя още.
- Кой е Кийт? - Приятел рапър. Даде ми ги за вечерта.
- Защо? - За да миксирам парчето.
Твое ли е?
Бъзикаш се. Как го измисли? Звучеше страхотно.
- С "Гариджбанд", просто е. - Обясни ми.
Вземаш звученето на инструментите оттук.
- А луповете - оттук. - Какво е луп?
Ритмичен модел. Може да създадеш и свой, но ще ти трябва секвенсер.
И как се управляват? Как изкара якия звук на пиано?
Отваряш клавиатурата и използваш лаптопа.
Стига бе.
Същинско пиано.
Виж ти!
- Не върху парчето ми. - Боже, звучи много професионално.
Сума ти хора започват оттук. Но само с това не става.
Нужен е синтезатор. Нота по нота става бавно.
От три часа се мъча. Умирам от глад.
- Пусни го пак. - Направи ми запечен сандвич.
Моля те.
После.
Имаш ли текст?
- Да, но не е довършен. - Прочети го.
Момиче, че те искам зная.
Като демон ще те обладая. В бърлогата ела,
приятелките доведи, мерцедес ще караш дори.
Край басейна по едно ще ударим.
не се страхувай, че ще се удавим.
Ще накараме някой да плаче.
Джеймс Бонд, от Дъблин обаче.
- Как се казва? - "Дъблин 07". Като Джеймс Бонд.
Не, трябва му по-готино заглавие. Нека пробвам нещо.
Нещо истинско има между нас.
Жокера с глазгоуска усмивка. За теб се жертвам без почивка.
На италианската мода съм познавач, а в леглото съм трепач.
На ММА съм се отдал. Конър Макгрегър, но не такъв педал.
Сто мадами чакат ме в моя креват. Като цар Мидас съм богат.
Даже в спешното, като ме дупчат, държа иглите да са "Гучи".
Яко, нали?
Направо ме разби.
Затова ли вечно си със слушалки?
Стой тук.
Ела да чуеш какво е измислил синът ти.
Момиче, че те искам зная.
Като демон ще те обладая. В бърлогата ела,
приятелките доведи, мерцедес ще караш дори.
Край басейна по едно ще ударим.
не се страхувай, че ще се удавим.
Ще накараме някой да плаче.
Джеймс Бонд, от Дъблин обаче.
Нещо истинско има между нас.
Жокера с глазгоуска усмивка.
- За теб се жертвам без почивка. - Супер е.
- Аз пея! - ...а в леглото съм трепач.
На ММА съм се отдал. Конър Макгрегър, но не такъв педал.
Сто мадами чакат ме в моя креват. Като цар Мидас съм богат.
Даже в спешното, като ме дупчат, държа иглите да са "Гучи".
Нещо истинско има между нас.
Хайде де, момчета, елате да ви видя. Убийте ме...
- И можеш ли да свириш? - Няма да ти свиря!
Удари един акорд.
- Хайде де. - Не.
Какво толкова, ако изсвириш една песен?
Добре.
- Иън, защо ме мъчиш? - Стига, ще се справиш чудесно.
Да изсвиря моя песен?
- Давай. - Значи искаш?
О, боже. Добре.
Тя се нарича
Сладка Хуанита.
Обаче родена е
в Дъблин.
Майка й била е от...
- Бланчардстаун? - Да.
Бланчардстаун.
Баща й обаче - от...
Давай, Макс!
Хуанита, Хуанита, Хуанита.
Страхотни са.
Да го пробвам ли?
Да.
Да го вземем?
Какъв е съставът?
Пълно е с гъши пух.
От златна гъска ли? А и ти е прекалено голямо.
- Това е идеята. - Като костенурка си. Хайде, тръгвай!
- Да. Виждаш ли? - Нали?
- Напредваш. Лявата ти ръка се развива. - Благодаря.
Мислих за твоята песен.
- Може да бъде спасена. - Успокоих се.
Проблемът е, че първият куплет е супер, но припевът не е на ниво.
Проучих нещата. Припевите са били най-важното в песента,
това, което всеки чака.
Но в днешно време акцентът невинаги е върху припева.
Ако не е убийствен, а твоят не е такъв, звучи разочароващо.
Тоест текстът ми е твърде добър?
Голям оптимист си.
И така може да се каже.
Изсвири и изпей първия куплет, после пак, а аз ще припявам. Готов ли си?
- Сега ли? - Да.
- А урокът? - Това е урокът. Давай.
Добре. Значи искаш да изпея...
Качвай се в колата ми, ще те повозя през каньона,
на Топанга ще се насладим,
а когато стигнем чак до океана
и по на запад няма накъде,
по пътя въпреки това ще продължим.
Разбираш ли?
Нагоре.
Не, не така.
И сега...
- И измисли по-хубав текст. - Добре, заемам се.
- Всъщност имам по-хубав текст. - Така ли?
Да, ще ти го пратя. Използвай го, ако искаш.
Ще се опитам да го включа. Но не мога да обещая, че ще стане.
Както дойде. Ще ми дадеш ли 10%?
Може и 100%. Спрях да се опитвам да се прехранвам като песнописец.
Години се мъчих. Почти погубих това, което обичам.
Забавно е.
Да.
- До другата седмица, Флора. - Добре.
- Голям сладур. - Нали?
- Лъскаво возило. - Браво.
- Кабрио е - от закона бързо ще избягам. - Точно така, момичета.
Стабилен съм, с пари разполагам.
- И да ме хванат, чаровник съм неустоим. - Още.
Момичета обсаждат ме от север.
- Идеално. - Момичета нападат ме от юг.
На задната седалка без гюрук
с хюндая карам ги далеч оттук.
Достатъчно.
Здрасти, Саманта.
Как си, Мат?
- Защо не я поканиш да хапнете гофрети? - Абсурд.
- Саманта? - Боже.
- На Шерил ли си дъщеря? - Здрасти, Флора.
- Колко си пораснала! - По-висока съм от майка ми.
- Как е тя? - Супер.
- Все разправя за вашите купони. - Не ми говори!
Защо не дойдеш да хапнеш с мен и Макс? Като свършите.
- Няма нужда. - Хайде де, ще има чеснови хлебчета.
Не, благодаря.
- Добре. Чао. - Чао.
- Какво правиш? - По-добре да не знаеш.
- Какво изпитваш към нея? - Все ми е в главата.
- Добре. Мания. Вманиачен си. - Може би.
- И аз бях вманиачена по баща ти. - Не ми дреме.
Продължавай.
- Не съм й на нивото. - Глупости.
- Не са глупости. Натиска се с Кийт. - Въобразява си, че той е голямата работа.
Понеже носи баровски якета за хиляда евро.
Тя трябва да разбере, че когато приключи с този бандит, ти си насреща.
Това си ти, червеното.
С външен микрофон качеството щеше да е по-добро.
- Да сложа ли ехо? - Да, можеш ли?
Да.
Яко. Изпипай го и ще направя луп.
Записвай.
- Готова ли си? - Да.
Когато ти писне да те повалят
и едва да се изправяш на крака,
когато без сили на пода лежиш, скъпа...
Аз... Пиши де.
"Когато без сили на пода лежиш..."
Скъпа.
Никога няма да ти обърна гръб.
- Ще съм в твоя ъгъл. - Готина боксова метафора.
До теб ще съм, до теб ще съм.
До теб ще съм.
- Сега й го прати. - Какво?
Това е идеята - тя да усети твоята страст.
- Ще я сразиш. Имаш ли имейла й? - Ти сериозно ли?
Всъщност защо да спираме дотук?
Имате двайсет минути.
И когато с гаджето приключиш
и от твоите приятелки ти писне,
аз ще те чакам...
- Пей й! Сякаш е в камерата. - И когато ти омръзне сестра ти
по стената на стаята ти все да думка...
- Гледай я. Ядосай се! - И когато от дрогата ти писне...
- Мисли за Кийт. - ...и от крадени коли...
- Точно така. Поразкърши се. - ...и вече не минаваш на червено...
- Бъди по-изразителен! - ...ще тичам посред нощ заради теб...
- Ядосай се! - ...ще се появявам като дух.
- Ще ти избия телефона. - И когато приключиш с колежа...
- Мисли за нея. За нея и Кийт. - ...и с разните там колежани,
когато вече мислиш, че светът ти е ясен, скъпа,
- ще се образовам аз... - Какво изпитваш?
...защото искам всичко да зная за теб.
До теб ще съм, до теб ще съм.
Когато ти писне да те повалят...
- Точно така. Сега съм доволна. - ...и едва да се изправяш на крака,
когато без сили на пода лежиш, скъпа,
- никога няма да ти обърна гръб. - Защо не "Флора и синът й"?
"Флора и синът й"? Защо не "Макс и майка му"?
До теб ще съм, до теб ще съм.
До теб ще съм, до теб ще съм...
Прати й го.
Мамка му! Освободи ми стаята. Закъснявам за урока.
- Не мога, монтирам видеото. - А моят урок, Макс?
Оправяй се.
Поработих върху идеята ти за моята песен.
- Искаш ли да чуеш? - Да.
Текстът у теб ли е?
Качвай се в колата ми, ще те повозя през каньона,
на Топанга ще се насладим,
а когато стигнем чак до океана
и по на запад няма накъде,
по пътя въпреки това ще продължим.
Давай.
Чак в Долимаунт ще те заведа
и ще се чукаме зад дюните, на скрито.
По устните ще те целуна, дъха на уиски ще усетиш,
а после ще оставя сърцето ти разбито.
Двамата.
Може да се срещнем по средата,
може в някое градче незнайно да се промъкнем крадешком
и ако за минутка останем насаме,
да го наречем свой дом.
Холивудските звезди веднага забрави,
както и палатите в Бел Еър.
Мога да те запозная с ангелите в моя град,
а те навсякъде сноват.
Ще те влача за ухото из града
след плисналия дъжд.
Ще ти купувам чипс и чай, и бира,
а после ще те зарежа изведнъж.
Може да се срещнем по средата,
може в някое градче незнайно да се промъкнем крадешком
и ако за минутка останем насаме,
да го наречем свой дом.
Да го наречем свой дом.
Нужен е само готин преход.
Какво е това?
Осем променени такта след втория припев.
Добре.
- Супер звучи. - По-добре е, нали?
Да, получава се.
Трудно ми беше с тази песен.
Много е интимно, нали? Да пеем заедно така.
Сякаш...
правихме любов.
- Не, не е така. - Само в известен смисъл.
Чувствам се разголена в момента.
Музиката е романтика.
- Само виж "Роди се звезда". - Предпочитам да пропусна.
Защо това, което имаш, не ти е достатъчно?
Не само сега. Винаги съм искала нещо повече.
- Да предизвикам себе си. - Как?
Примерно...
Първа напуснах училище.
После забременях, но не направих аборт, както ме съветваха всички.
Мислех, че бременността ще ме отличава от другите.
И че като родя, ще бъда като преродена.
Но после все бях друсана.
- Аз пък посрещнах и двете си деца пиян. - В някой бар ли?
В родилната зала.
Жена ти сигурно е била във възторг.
Нали? Тя се мъчи на изкара на бял свят 4-килограмово бебе, а аз се сривам.
За пръв път си го признавам.
Постоянно бях пиян през първите десет години от живота им.
- Как спря? - С помощта на "Анонимните алкохолици".
Научих се да поставям децата на първо място.
- Зазорява ли се при теб? - Боже, вярно.
А при теб по залез ли е?
Цяла нощ сме будували.
Все едно си говорим в леглото.
Не, дължиш ми пари за шест часа.
Глупости.
Харесва ми да си говоря с теб. И аз не знам защо, логиката ти куца.
Друго няма ли?
Никога ли не ти стига?
- Не съм ли поне малко привлекателна? - Ти си ми ученичка.
- Е, и? - Не е редно.
Реномето ти ли ще падне? Не че го имаш.
Не мога да започна нещо по интернет с жена в другия край на света.
Сърцето ми няма да го понесе.
Не съм на 19 години. Животът бездруго е достатъчно самотен.
Мога да долетя.
И аз.
Ще се разминем.
Недей да идваш тук. Ще попаднеш в сапунена опера на живо.
А и искам да видя Ел Ей. Да не решиш, че е заради теб.
- Мога да изпея песента на хора от бранша. - Десет процента.
Ще те взема от летището.
Задължително.
Тръгвай за насам тогава.
Какво е толкова важно, че не може да чака, докато доведеш Макс?
Сядай де, спокойно.
- Искаш ли чаша вино? - Вино?
В 10 ч. сутринта? Не.
Само по няколко глътки през деня.
Би ли гледал Макс известно време?
- Докато намеря себе си. - Не знаех, че си се изгубила.
Не съм напускала Дъблин от поне десет години.
Къде ще ходиш? До Корк или Голуей?
Може. Или до Ел Ей...
Какво? Не можа ли да избереш нещо по-далече?
Това е идеята.
Ясно.
Заради онзи с китарата, нали? Джеф.
Не знам дали е там. Отивам заради себе си.
Виж, няма значение. Не мога да поема Макс.
- Моментът е крайно неподходящ. - Защо?
Сформирам сватбен оркестър с момчетата от "Индиго Войд".
Само си ни представи - със смокинги и слънчеви очила.
Изтупани, в стил Тарантино. Ще бъде жестоко.
Той живее съвсем близо до плажа.
Там винаги е слънчево.
Собственоръчно си е направил басейн на двора.
Представяш ли си Иън да се захване с нещо такова?
- Не съм обличала бански от 12 години. - Късметлийка. Може ли и аз да дойда?
Ако не се получи, нищо. Просто ще се прибера.
Но поне ще съм направила нещо смело.
Поне веднъж в живота си. Нещо за самата себе си.
Не си ли била винаги център на света?
- Какво искаш да кажеш? - Нищо.
- Просто винаги си правила каквото си искаш. - С мен ли си, или не?
Подкрепям те - иди в Ел Ей и се изчукай с него.
Може да изпеете песента пред негови приятели. Страхотна е.
Миньорите и работещите на първа линия са смели хора.
В тази връзка...
- Ще поемеш ли Макс за известно време? - Моля?
Знаеш го от бебе, има ти доверие.
А и брат ти се изнесе, стаята му е свободна.
- Само за около месец. - Не, не мога.
- Не бих молила кого да е. - Напротив.
Какво искаш да кажеш?
Ходя на работа. Живея с майка ми. Трябва да се грижа за Шаная.
Обичам те, но не мога да поема и щурия ти син.
- Не съм те молила досега. - Да, но винаги съм била на разположение.
Това не стига! Не си ми предлагала помощ.
Всеки се прави на загрижен.
Няма мъж, който да не каже: "Имаш дете, супер, ще се справя".
И после духва.
А приятелите ми уж се превъзнасят колко е сладък,
но отиват на почивка в Испания в курорт, където не приемат деца.
Помолиш ли ги за нещо, изведнъж се изпаряват.
Не са го гледали, не са го прибирали от училище,
не са ме питали от какво имам нужда.
От 17-годишна съм с пищящо дете на ръце, а вие си живеете живота!
- Сега и аз искам да живея! - Да беше помислила преди 14 години.
- Да не мислиш, че съм искала дете? - Всички се чукахме.
Може и да не си го искала, но не го махна, нали?
Решението беше твое. Не обвинявай другите.
МУЗИКАЛЕН МАГАЗИН
Дръжте го!
- Ало? - Инспектор О'Конъли е.
- Макс пак е в участъка. Ще дойдеш ли? - По дяволите.
Макс е откраднал скъпоструваща музикална апаратура,
принуждавайки собственика на магазина да го гони.
- Колко е струвала? - Не е в това въпросът.
Провиненията му са толкова много, че вероятно ще отиде в поправителен дом.
- Шегувате ли се? - Не.
- Все трябва да има някакъв друг начин. - Не, приключих с него.
Краде още от началното училище. Пълен нехранимайко.
Идва момент, в който вече няма друг изход.
Както вече казах, опитах всичко.
Ти също, Флора. Късмет, момче.
Доведете онзи задържан за разпит във втора зала.
Синтезатор за 400 евро?
- Казах ти, че ми трябва. - За какво?
Да презапиша песента. Звучеше зле.
За Дрейк ли се мислиш? Просто някакво парче на лаптопа ти.
- Не й ли прати видеото? - Да, не й хареса. Било откачалско.
- Майната й тогава! - Ти си виновна.
Караше ме да зяпам в камерата.
По шорти, като някакъв извратеняк. Тя не иска това.
- А какво иска? - Няма да разбереш.
Искам да е готино.
Ще привлечеш вниманието й, когато си зад решетките.
- Жените харесват бандити. - Я стига! В кой филм живееш?
В някой, където те няма. А и какво ти пука?
- Ще бъдеш в Ел Ей с гаджето ти. - Не ми е гадже.
- И откъде си разбрал? - Живеем в кутийка.
Няма проблем. Просто ми се махни от главата.
С удоволствие!
Идвам от назначения му адвокат. Със сигурност ще го осъдят.
Малък глупак. Толкова пъти му дадоха шанс!
Знам. Да кажем, че още сме заедно?
В съда. Ще им се хареса.
Добре.
Поправителните домове имат лоша слава,
но не са каквито бяха преди.
По-скоро са като училище.
Разполагат с футболни игрища, учат изкуства, има безжичен интернет.
Много са модерни. Може да му се отрази добре.
Тъкмо ще съзрее, ще се научи да се грижи за себе си.
Ще се сдуши с хора, ще добие социални умения.
Иначе само седи и бездейства.
Това ще ни осигури време.
За твоите мечти и моите проекти.
От 14 години го дундуркаме.
Как да има уважение към нас, като само му слугуваме?
Трябва да знае кой съм.
Да опознае и теб, Флора.
До вторник в съда.
Насам.
Виждате ли ме? Хич не ви пука. По-бързо.
Много ви благодаря, няма що. Третирате ни като престъпници.
Казвам ви, само да посмее да дойде...
- Писа ли му? - Да, два пъти.
Пак ще му пиша.
Вдигни телефона, тъпако.
Едно нещо се иска от теб - да дойдеш, а ти играеш видеоигри.
Цяла сутрин ти пиша, тъпак такъв. Идвай!
Случаят е приключен.
Следващият в графика е...
Моля ответникът да стане.
Следва Макс Мълви.
- Предишни провинения? - Шест.
Макс е отличен ученик, когато се постарае.
Родителите му са употребявали наркотици.
Баща му е музикант, но след разпадането на групата
изпитва затруднения.
Майка му работи на различни места като детегледачка.
Пътува по един час дневно.
Макс има музикални заложби...
- Сигурно вие сте майката? - Да, г-жо съдия.
И баща му трябваше да е тук, но не можа да излезе от работа.
- Той с двама ви ли живее? - Да, в две различни къщи.
- Заедно го гледаме. - Питам къде живее.
Да, г-жо съдия, живее и с двама ни.
Но в две къщи - моята и на съпруга ми.
Струва ми се, че два месеца в строга среда
ще ви научат да уважавате усилията на родителите ви.
Ще ви наложа осемседмична присъда, г-н Мълви,
в поправителен дом и една година изпитателен срок.
Надявам се да си вземете поука и вече да не се срещаме тук.
- Не ми пука. - Присъдата е много сурова.
- Може ли да попитам нещо? - Да.
Майка ли сте?
- Това няма значение. - Да.
Но ако не бях, присъдата щеше да е по-строга.
- Върнал е апаратурата, защо да лежи? - Госпожо...
- Ще взема мерки да не се повтаря. - Какви?
Имам спестени 500 евро, ще ги дам на собственика.
Може да свали обвинението.
Какъв е смисълът да го пращате там и да разбивате семейството ми?
Той ми е всичко.
Собственикът не е тук, а и въпросът не е финансов.
Макс се води на учет в детска педагогическа стая.
Би било подигравка, ако не му наложа наказание.
Но предвид усилията ви, ще го намаля.
Четири седмици и година изпитателен срок.
- Страхотно се справи. - Напротив.
- Ще ми е супер там. - Не, няма.
Ще видиш, мамо.
Благодаря, мамо.
Добре, момчето ми.
Всичко ще се оправи.
Няма как да дойда.
Може след като излезе, но трябва да съм с него.
- Той много ли те дразни? - Ужасно много.
- Няма да мога да ти изпея песента си. - Коя песен?
Която написах за теб.
- Написал си ми песен? - Да.
За твоята душа, за времето, прекарано заедно, и коя си всъщност.
Как се казва?
"Лудата ирландка".
Отдавна не бях писал нова песен.
Струваше ми се, че няма за какво,
но явно има, така че ти благодаря.
Няма защо.
- Значи съм твоята муза? - Да.
Макар че в днешно време това май е обидно.
Глупости, напротив. Искам да я чуя.
Ще я запиша.
Г-жо съдия, може ли за малко?
- Аз съм лудата от съда. - Познах ви. Какво има?
Може ли да промените нещо в присъдата?
- Дребно е, но зависи от вас. - За какво става дума?
Нека си вземе музикалните неща.
Пише, че лични вещи са забранени, но той има слушалки и микрофон.
Ще му се отрази добре, ако продължи с музиката при толкова свободно време.
Бих могла да помисля.
- Такъв ли искаш? - Да.
Като на Кийт. Висока класа е.
- Микрофонът хубав ли е? - Да, идеален е като за "Гариджбанд".
Добър микрофон.
Благодаря.
Копеленце.
Мамо, чуй това. Само груб вокал е.
Живея живота си.
Моят труден живот.
Моят си живот.
ВИЖ ТОВА.
...ако сте готови с поръчката.
Твърдиш, че денят, в който си извършил това, заради което си тук,
- е най-хубавият в живота ти? - Определено.
Бях се развихрил, чувствах се жив.
Най-хубавият ден ще е, като изляза оттук.
Но това е в бъдещето. Аз говоря за живота ти досега.
Не съм имал такъв ден.
А ти, Макс?
Най-хубавият ден беше, когато снимахме клип с мама.
- Клип с майка ти? Може ли да го видим? - Не.
Но е най-хубавият ти ден?
Да, хубав ден беше.
Трябва да паркирам някъде.
Ще се видим вътре. Успех.
- Качи се на сцената с нас. - Не.
- Ще бъда в бара. - Хайде де, супер ще е.
Не се засягайте, но съм професионалист.
Няма да свиря по аматьорски сбирки. Благодаря.
Татко, не дойде в съда. Поне това направи.
- Китарата ми не е тук. - Аз я взех, на задната седалка е.
- Да му се не види. - Този път няма да се измъкнеш, Иън.
Ягодовата луна
озарява ме сега.
Още една ягодова луна.
- Аплодисменти за "Харт". - Браво!
Страхотна е, нали? Чака я дълга кариера.
Следващите участници са "Флора и син".
Това името на групата ли е?
"Флора и син".
Доста неща мъкнеш.
- Здрасти, Джеф. - Виж.
- Няма ли да се свариш? - Не, супер съм си.
Здравейте. Това е Джеф.
Той е в Ел Ей. Поздравете го.
Привет, Дъблин.
Мечтаех да го кажа.
А на баса е Иън.
И Макс, синът ми, на синтезатора.
Написахме тази песен заедно. Джеф помогна. И Иън, донякъде.
Но решихме да ви я изпълним на живо, ако може.
За пръв път ми е. Цяла седмица дрисках от притеснение.
- Спокойно. - Лесно ти е на теб.
В Дъблин те разкостват, ако се издъниш. Готови ли сте?
Раз, два, три, четири.
Била съм наранена, била съм съкрушена, разкъсана надве.
След тежкия работен ден търчала съм
да се прибера при теб.
Но моят живот не е твой
и твоят не е мой.
През цялото време грешим,
но този път ще се помирим.
И ще заживеем страхотно.
В никакъв случай.
Крадеш, но никак не те бива.
Все те хващат на мига.
Зла съм, ама съм ти майка.
Друга нямаш на света.
Но моят живот не е твой
и твоят не е мой.
Приемаме каквото ни е дадено,
но няма да се примирим,
за да живеем страхотно.
Страхотно си живеем.
Животът е чудесен
и тази вечер в душата блика песен.
Живеем страхотно.
Страхотно си живеем.
Животът е чудесен
и тази вечер в душата блика песен.
Тази песен е любовно обяснение.
Не е извинение.
Но понякога изпитвам омерзение,
напомняш ми за мен.
Жено, замесени сме от едно тесто. Четиринайсет години сме едно.
След девет месеца в корема още беше в дилема.
Закъснях за купона с три дни, с усмивка посрещна ме ти.
Отново си в любимия си бар. Кръщене ли? Не съм ти господар.
Момиче, замесени сме от едно тесто. И аз влача същото тегло.
Лицето в огледалото като на ангел и дявол е цялото.
Още размахваме юмруци, още си купуваме боклуци.
Езикът ни остър е още. Животът ни - просто разкошен.
Но моят живот не е твой
и твоят не е мой.
Тази песен е за всяка майка.
Всичко ще се нареди.
Живеем страхотно.
Страхотно си живеем.
Животът е чудесен
и тази вечер в душата блика песен.
Живеем страхотно.
Страхотно си живеем.
Животът е чудесен.
И тази вечер в душата блика песен.
Живеем страхотно.
Страхотно!
Страхотно си живеем.
- Животът е чудесен. - Макс!
И тази вечер в душата блика песен.
Усетете я!
- Живеем страхотно. - Жестоко, мамо.
Страхотно си живеем.
Животът е чудесен
и тази вечер в душата блика песен.
Живеем страхотно.
Страхотно си живеем.
Животът е чудесен.
Не струвате!
Здрасти. Ето песента, за която ти казах.
Исках да ти я изпея, когато дойдеш,
но ще ти я изпълня сега.
Ако избера лилаво,
ти ще избереш червено.
Косата ти е в безпорядък като неоправено легло.
Но двамата засмиваме се мигновено
на нещо, което казал съм
в разговора току-що.
Намирам ясен довод
и погледът ти не е благ.
Мостове са разрушени,
да се поправят с думи няма как.
И зората вече пуква,
но не мога да спра
да разговарям с теб.
Виждал съм Исус
да се пързаля с ролери по "Сънсет".
Гледал съм в дъжда как пръскачки танцуват балет.
Но знам, ще се побъркам,
ако не мога вече
да разговарям с теб.
Затова, ако Бог ме прибере,
а тебе пощади,
не искам черни лимузини
и горестни сълзи,
защото още ще витая
нейде из безкрая
и ще разговарям с теб.
И ни музика, ни думи
не са ми толкоз на сърце, колкото това
да разговарям с теб.
Превод на субтитрите Боряна Богданова