Já jsem Kev.
Flora.
Později tě ojedu.
To těžko.
- Ahoj, jak je? - Flora. Jak je?
Dobře.
Jsi hodná holka, Floro.
- Brýtro. - Do prdele.
Já ti to říkal. Chodíš do Shifters často?
Jo, celej život. Je to bezva klub.
Hele, nemám uklohnit snídani?
Třeba tradiční irskou? Kde máš ledničku?
Nic v ní není. Syn vždycky všechno sní.
Ty máš syna?
Jo.
- A kde je? - Nevím.
Má být ve škole. Může být kdekoliv.
Včera jsem ti to všechno řekla, ne? V taxíku.
Nevadilo ti to.
Zavři za sebou!
Zachoval ses
- v poslední době protispolečensky? - Vůbec.
Nevíš o tom, že bys obdržel kradené zboží?
Ani náhodou.
Ty sám jsi něco ukradl?
Nikdo mě nepřistihl.
- Odpovídej pořádně, ty idiote. - Sakra.
- Co ten monokl? - Popral jsem se.
Nechceš do boxerského klubu?
Ne. Musel jsem furt jenom uklízet. Utírat plivance.
- To nechci. - Tak začínal Rocky.
V Mount Vernonu je nový cyklo kroužek.
Nemám kolo.
Vyměnil ho za notebook z druhé ruky kvůli videohrám.
Mám ho i na jiný věci.
Koukám na něm i na porno.
Styční důstojníci pro mládež se starají, aby mladí nemuseli před soud a do vězení.
A víme, co se s takovýma fešákama ve vězení dělá.
Análně je znásilňují, Maxi.
Necháme to být.
Ale upozorňuju tě, že tam směřuješ.
Záznamů už máš víc než dost.
Ještě jednou, a půjdeš za mříže.
Floro, nějak ho zabav.
Něčím ty jeho dlouhý prsty zaměstnej.
- Fujky. Máš celou hlavičku od čokolády. - Promiň, našla ji v kuchyni.
To nevadí.
- Jak sis zacvičila? - Skvěle. Jak vypadám?
- Parádně. - Jupí. Tak už můžeš jít. Díky.
Jo. Tady máš dítě.
Díky moc, Aishling.
Ahoj, Sorcho. Tak v pondělí.
- Ahoj! - A děkuju!
Ne, já děkuju!
Pojď sem.
- Jo. - Můžeš?
Za kolik mi ji opravíte?
Podívám se...
Utáhnout výztuhu, vyměnit struny, dva nové ladicí kolíky.
- Šedesát euro? - Hovno.
Osmnáct euro.
Tak to udělejte.
Ahoj.
Co to je?
Klavír.
Čí to je?
Počkej, kolik těch dětí mám?
Zamyslím se. Jedno?
Je tvoje.
Kdes ji vzala?
Koho to zajímá? Je to kytara. Hraje se na ni.
Dřív tě hudba dost brala.
Všechno nejlepší.
Tys ji šlohla u někoho doma, že jo?
Ne, nešlohla. Zahraj něco.
- Já nechci. - Proč ne?
- Odkdy hraju na kytaru? - Odteď!
- Vždyť jsi ji ani nekoupila. - Třeba jo.
- A koupila? - Ne. Ale co na tom?
Nikdy jsi mi nic nekoupila.
Pak den po mých narozkách dotáhneš tenhle krám
a chceš ze mě udělat Eda Sheerana?
- Je to dárek. - Nechci ho.
- Je to kravina. - Seš nevděčnej fracek.
A ty tupá coura, co nikomu nic nedá.
Tak se mnou nemluv, ty šmejde.
Kundo jedna.
Tys mi z kundy vylezl, ty nevděčnej skrčku.
Jednou tě překvapím a dám ti přes držku!
To tě dřív zavřou!
- Aspoň nebudu tady! - Běž!
Běž si za taťkou!
Zapomněl sis ten posranej dárek.
FLORA A SYN
Čau, tati.
Pojď, mladíku.
Pojedu v lamborghini.
- Floro. - Iane.
Slyšel jsem o té kytaře.
Chceš mít doma malýho Harryho Stylese?
Kdo ví, co by z něj bylo. Koukni, jaký má geny.
Nejde o geny, ale o sny.
Já se jich kvůli němu vzdal. I kvůli tobě. Není zač.
A je to tu zas.
Tenkrát jsme byli na plakátech se Snow Patrol.
Já vím. Proto jsem ti dala.
Teď jsem mohl být někde úplně jinde.
V Mountjoy, v Portlaoise, v Cloverhillu.
- Nebo v jiný věznici. - Moc vtipný.
Tak běž. Ať ti na to koště nedají botičku.
Možná se na kytaru naučím já.
- Jasně. - Třeba geniální nejseš jenom ty.
Promiň, ale ty a kytara? To je absurdní.
- Jak to? - Chce to nadšení,
léta cvičení a potu. Je to závazek.
Nenaučíš se to přes noc jak v nějaký posraný reality show.
Tyhle mozoly si pěstuju 20 let.
Zrovna ty mě budeš poučovat o závazcích?
Kdepak ji máš?
V salonu na manikúře?
Nebo jí dělají lifting zadku?
Ten nepotřebuje.
Seš nechutnej.
A neproseďte to na gauči s hulením a videohrama.
A její zadek není žádnej zázrak!
Jenom abys věděl!
Ahoj.
- Floro. - Juanito.
- To je divný. - Ani ne.
Já to znám. Klidně si ho nech.
Díky. Tak zatím.
Hasta luego.
No ty vole.
Já už nemůžu.
Dobře. Tak půjdeme.
Ne, myslím v životě.
Takhle nemůžu skončit.
Žiju v kobce se synem, co mě nesnáší, a jeho taťka se mnou nechce být.
To nemůže být můj osud.
Nechtěl od tebe dárek. No a?
Vždyť jsi ho ani nekoupila a zapomnělas na jeho narozky.
Ale jsi skvělá máma.
Jo?
Sleduju ty reportáže o ztracených děckách a o pátrání
a je mi těch rodičů líto.
Ale někdy by mi to zas tak nevadilo.
Nepřeju mu nic zlýho, ale občas
bych byla ráda, kdybych přišla domů a on by tam prostě nebyl.
Tak jo, beru to zpátky.
Seš magor. Musím jít.
Uvidíme se v Shifters?
Řekla jsem snad někdy „ne“?
Vidíš, máš se na co těšit.
Měj se, Floro.
Ten zastřený hlas... Máte parádní nástroj.
Třpytíte se jako diamant a my to o vás víme od začátku.
To, jak vyjadřujete emoce, které v té písni jsou,
patří mezi to nejpůsobivější, co jsem jako porotce viděl.
Bezvadný výkon.
PŘIHLAS SE!
Zahaj svou cestu.
Co to má bejt?
HODINY KYTARY
Nazdárek. Tak vás tu zase vítám.
Jestli teprve začínáte, pravděpodobně děláte některou z pěti chyb.
Pak přišlo období, kdy jsem to cvičil celej víkend. V pyžamu.
Povím vám, jak se stát Jeffem Beckem, Jimmym Pagem.
Takhle si možná představujete křivku učení.
Až tomu věnujete 10 000 hodin, budete profesionálem.
- To ne. - Tři C:
cvičit, cvičit, cvičit, cvičit. Takže čtyři C.
Teorii hudby vás naučím za deset minut.
Zdar, YouTube. Váš kámoš ZR vás naučí, jak na pořádnej kytarovej nářez.
Ahojky. Tady Allison.
- Teď vy! - Co to máš na sobě?
Řeknu vám, že se chystáte navázat vztah na celý život.
Bezstarostný vztah plný radosti a klidu.
Kytara je v mnohém jako kolo.
Trocha úsilí přinese dobré ovoce.
Ale to je jen úvod k mým lekcím.
Na chvilku se zastavme a zamysleme se nad tím.
Nad tím potenciálem, který tam právě teď u vás je.
Chcete se naučit hrát? Klikněte na tohle tlačítko a přihlaste se.
Ahoj.
KYTARA S JEFFEM PROFESIONÁLNÍ UČITEL - 20 $
Dvacet? Se posral.
Výborný.
Já kouzlím. Abra da Cabra.
Moc hezký, holky.
Mám kouzlo svý. Kouzlo opravdový. Sexy holky kolem krouží.
Mám je na krku a v náručí.
Pořádnou zbraň. Já mám pořádnou zbraň. Prásk, prásk, prásk...
Pojď. Večeře.
Péro, fáro, holku a moc mám. Mám prachy a jé!
Střelili mě. Bůh je na mý straně...
Zatím, Samantho.
Holky ze severu se blíží...
Vypadá to suprově.
Ty vole! To je šílený.
Lítáme jak orli a... Sakra!
Tak já jdu ven.
Kam? S těma co předtím?
Ne, jenom k Rhysovi a pak na chvilku k obchodům.
Že nebudeš skákat z žádných baráků nebo tak?
Ne. Stejně nemáme GoPro.
Nechci, aby mi volala policie, žes spadl z nějakýho věžáku.
A seš mrtvej. A pryč.
Do devíti doma!
- Proč? - Protože jsem řekla.
Nemůžu se dočkat, až vypadnu.
Jsi tady jenom proto, že tvůj taťka chce čas na svý projekty.
Jinak bys u něj byl furt.
- Když mě tu nechceš, proč do devíti? - Nezkoušej to na mě. Padej.
- Floro, máte lekci v poledne? - Jo.
Jak je?
Dobře. Co vy?
Jo, v Los Angeles svítí slunko.
Ve vzduchu cítím eukalypty, takže si nemám na co stěžovat.
V Dublinu je taky hezky.
Už máte večer?
Ne, tady je to tak ponurý pořád.
- Takže vy se chcete naučit na kytaru. - Je to snadný?
Záleží, k čemu to chcete. Chcete si hrát pro radost, nebo pro lidi,
chcete skládat písničky, nebo se naučit svoje oblíbené?
Co tím chcete získat?
Když nějaká ženská hraje na kytaru nebo na klavír, je to hrozně sexy.
Ty jo. Z toho důvodu asi začíná hrát dost lidí.
- Proto jste začal i vy? - Ne.
Však vypadáte dobře. Nepotřebujete to.
- No jo. - A proč teda?
Soustřeďme se na vás, ano?
To je dobrej plán.
Dobře. Tak se narovnejte.
Naučím vás nějaké základní akordy. Začneme géčkem.
Můžeme?
- Super. - Dobře.
Kolik akordů je potřeba na složení písničky?
Na počtu akordů vlastně nezáleží.
Spíš jde o to, jak je použijete.
Třeba... takhle.
Tak. Teď ta stejná znovu.
Bože můj.
V první verzi jsem použil stejné barvy, plátno a štětce.
Ale druhá verze odhaluje 20 let života a trápení.
Vidíte jednotlivé tahy štětcem.
Ty stejné akordy jsou o tolik osobnější.
A můžete znát tisíc akordů, a stejně nikdy nic tak krásného nenapsat.
To je váš problém?
Já mám problém?
Učíte online, brouku.
- No jo. Vy jste z Irska. - Takže vy znáte tisíc akordů?
Prostě všichni známe stejná slova,
ale jak Shakespeare nepíšeme.
Mám v tom zmatek.
Dobře. Jaké máte cíle? Kromě toho být sexy.
Dělat dojem.
- Na koho? - Na chlapy.
- Proč? - Kvůli sexu a sblížení.
Ale čemu ještě?
Abych se jim líbila.
- Proč se jim nelíbíte? - Nevím.
Třeba nevidí tahy vašeho štětce.
Vy mě balíte?
- Prosím? - Takže vy písničky i skládáte?
- Jak to víte? - Z Googlu. Zabralo to tak šest sekund.
Kde přesně v LA bydlíte?
V kaňonu Topanga.
O tom jsem slyšela. Určitě máte pick-up a děláte s koňma.
- Nedělám. - V jakým jste znamení?
- Nevím. - Nevíte, kdy jste se narodil?
Vraťme se ke kytaře.
Zeptám se já vás. Považujete se za hudebně založeného člověka?
No, odjakživa mě přitahují hudebníci.
Jednoho jsem si vzala. Byl na plakátech se Snow Patrol.
Ne, já se ptám, co tu děláte, Floro, když vás hudba zas tak nebere.
Líbil jste se mi.
Aha.
Ostatní učitelé vypadali jako pozéři a kokoti,
neúspěšní hudebníci.
Ale vy jste vypadal tak nějak...
opravdově.
Já opravdovej jsem.
Tak nějak jste mě uklidnil, když jsem vás viděla poprvé.
Máte uklidňující hlas. Je jak koupel.
Jasně.
Můžu se zeptat?
- Jasně. - Možná to bude znít divně.
Mohl byste tu písničku zahrát znovu, ale tentokrát...
bez košile?
Milý Jeffe, omlouvám se, že jsem na minulé lekci tak blbla.
Stačí, když řeknu, že jsem měla víno.
Chci se na kytaru naučit hrát a beru to vážně. Proč? To nevím.
Ve škole jsem si z učitelů vždycky dělala srandu.
Někdo to dělat musel. Ale už nebudu, jestli mě budete dál učit.
Promiňte mi to okukování.
Můžu vám vyfotit svý bezvadný kozy,
abych vám to vykompenzovala. Chcete? Flora.
Tak. Teď ti tu pokaděnou prdel utřu.
Hotovo?
V ÚTERÝ V 8 VEČER VAŠEHO ČASU. BEZ VÍNA!
Co to je?
- Co děláš? Je to otravný. - Mlč!
Ženská pitomá.
Sakra.
- Tak já jdu ven. - Ještěže tak.
Teda kam?
Jenom někam tady.
Jdeš za tou holkou, co jsem viděla?
Co vypadala jak prostitutka?
Za Samanthou? Nevím, možná tam bude.
Jaká je?
Nevím. A nezajímá mě to. Do devíti budu doma.
Nebo do desíti!
Jestli chceš.
Zdravím. Divím se, že jste se ozval.
No, s váma je to výzva a já mám výzvy rád. Začneme?
Rozjedem to.
Dobře. Floro, chtěl bych vás trochu líp poznat.
Kterou písničku máte nejradši?
Mám ráda spíš taneční hudbu.
„You’re Beautiful“, James Blunt.
Tak to bude problém.
- Jak to? - Ta je nepřijatelná.
Je chytlavá.
To byla i cholera.
Tu neznám.
Jestli se chcete učit hrát písně, musíme tu laťku napřed trochu zvýšit.
- Co jste napsal vy? - Já jenom učím.
Vidíte. Tak se nenavážejte do Blunta.
- Zkuste to sám. - Co?
Napište píseň, která ovlivní a rozpláče miliony lidí.
Někoho rozplakat není úspěch. Šikanisti to dělají denně.
Tak mi nějakou svoji zahrajte.
Text nemůže být jenom o tom, že „jsi krásná“,
nebo sled otřepaných frází, aby měly osamělé ženské lepší pocit.
Tak nefunguje milostná píseň, ale svépomocná skupina.
V tom případě víte o ženských kulový.
Vím, že ty dospělé nechtějí slyšet, jak jsou krásné,
jako od nějakého úchyla v baru.
Prokrista, vždyť je to jenom písnička.
Ne. Nikdy to není jen písnička.
Na tři a půl minuty se zastaví čas,
aby se mohlo stát něco nádherného, inspirovaného Bohem.
Ale ne. Vy jste nějakej náruživej křesťan?
Já to bez tebe zvládám
výborně.
Samozřejmě.
Ale když mírný déšť
z listů kane, vzpomínám též
na rozechvění ve tvé
náruči.
Samozřejmě.
Ale zvládám to bez tebe
výborně.
- Bože můj. - Že?
- To je neuvěřitelný. - Tak jednoduché a přímočaré.
O kráse ani slovo.
Vy jste geniální.
Takže se vám líbila?
Je neskutečná. Musíte ji dostat do světa.
Prodávala by se jako „You’re Beautiful“?
Tolik možná ne. Ale můžou se mi líbit obě, ne?
Ne, to je stockholmský syndrom.
Až zachráníme váš vymytý mozek,
nebudete mít na tyhle dětinské melodie a klišé čas.
- Už nemůžu. - Teprve začínáme.
Chcete se k ní naučit akordy?
- Jo. - Fajn. Začíná akordem C.
Takže prsteníčkem zmáčkněte pátou strunu.
Jak je ta tečka. Jo.
Máte hezký dlouhý prsty. Já je mám tlustý.
To je jedno. Django Reinhardt měl o dva míň.
Teda. To je machr.
Takže prostředníček tady a ukazováček tady nahoře.
Jo.
- Tady. A tady? - Tak. O jednu nahoru. Teď to zahrajte.
Jo!
- Dobrej pocit, co? - Jo, bejby!
Pardon.
- Co se děje? - Ale nic. Je to super.
- Učíte se rychle. - Já to věděla.
Tak dál. Co teď?
Další by bylo G a pak F, ale zůstaňme na chvilku u C.
Tak dobře.
Teď jste hrdá majitelka akordu C. Ještě před pěti minutami jste ho neměla.
Je to bohatství. Vlastníte něco, co měl i Elvis.
- Radši bych jeho letadlo. - Nic vás to nestálo.
Dvacku za tu lekci, ale chápu. Pokračujte.
Vlastníte něco nového a nikdo vám to nevezme.
A není to žádná vysoce žádaná věc.
Není to kabelka, auto nebo mobil.
Jsou snad reklamy na kytary? Ne, prodávají se samy.
Je to dar, který si vezmete do hrobu a můžete ho použít kdykoliv.
A za správných okolností
může oslovit vaše srdce způsobem, který nepochopíme.
Je to víc než myšlenky, slova a představy.
Jen akord, který visí ve vzduchu.
C.
KAŽDÉ PRVNÍ PONDĚLÍ V MĚSÍCI VEČER PÍSNIČKÁŘŮ
PŘIHLAS SE! PENĚŽNÍ VÝHRA
Probudí ji ptáci.
Přemýšlí, na co asi myslí.
Jestli nepotká chlapa, co jí ukáže kouzelnické triky.
Různé kouzelnické triky.
A nechá ji žít...
- Může se přihlásit kdokoliv? - Jasně. O to jde.
Chceme místní hudebníky.
Co ta výhra?
Osmdesát procent vstupnýho. Míváme tak 50 hostů.
- Kolik je vstupný? - Pět eur.
To je dost. A jsou všichni tak marní?
O to nejde. Chceme, aby v naší čtvrti žila hudba.
Nic víc.
Kdo určuje vítěze?
Já. Barry Byrne. Promotér.
Já tě znám, Barry.
Jo?
Ježíši. Jak se máš?
Počkej. Fiona.
Flora.
Já věděl, že to je na F.
Radši už půjdu. Rád jsem tě viděl.
Na denním světle.
Beztak vyhraje ona!
Vypadáš tam mladě.
To jsem byl.
Kolik myslíš, že stálo to natočit?
- Netuším. - Vydavatelství nám na to dalo dva tácy.
Všechny záběry jsme točili z jeřábu. Všechny.
- Měls karavan? - Ne, ale měli jsme ten jeřáb.
Točili jste to v Americe?
- Vypadá to tak, že? - Jo.
Ne, celý je to v Drimnaghu.
Proč je tam furt ten policajt?
Protože je to v Americe.
- Zas ten policajt. - Soustřeď se, sakra.
Mamka jde. Čau.
Co to je?
Co? To je moje kytara.
Mám pak hodinu. Sednu si v parku.
O co jde, Floro?
- Co myslíš? - Ten nesmysl s hudbou.
Kdykoliv jsem ti pustil něco novýho, přestala jsi vnímat.
Jo, podle toho učitele umím „upřímně ocenit melodii“.
No nic.
A co teda posloucháš? Kromě hudby v klubu.
Vyjmenuj pět kapel. Šup.
- Líbí se mi jeho písničky. - On i skládá?
Jo. A je dost dobrej.
Jak se jmenuje?
Jeff...
Kytarista.
Asi nějakej šašek, co neprorazil, a tak učí online.
To je pro hudebníka nejhorší osud ze všech.
Nežárlíš náhodou trochu?
Ne. Jenom si dělám starosti.
- Co Juanita? - Dobrý.
Víš, že to není Španělka, že?
Babička tam měla kořeny.
Já je mám v Norsku, a taky nejsem Viking.
Umí kouřit jako já?
Cože? Ticho.
Ale fakt. Umí?
Tobě hráblo.
Ona ti ho nekouří, co?
Jo, kouří. Už mi ho vykouřila. Jo.
Nekouří. Já to věděla. Má moc malou pusu.
Je pryč? Můžu na chvilku nahoru?
Maxe pošleme na zmrzku.
Neblázni, ty vole.
Určitě si nenechá postříkat krk a kozy jako já.
Jdeme, Maxi!
Zbavíš se té kytary?
Téhle? Ne, proč?
- Ježíši. - Vzpamatujte se!
Se neposer!
Vešla jste mi přímo pod kolo. Koukejte na cestu.
Ty se koukej, nebo ti ten posranej zámek omotám kolem krku.
Co s ní teda uděláš?
Jenom tam ležela. Proč, chceš ji? Klidně si ji vem.
Nechci. Mně se akustická hudba nelíbí.
A jaká se ti líbí?
Ambientní. Elektronická.
Mně odjakživa taneční.
Například?
Container. Skvělá je i Sophie.
Dřív i Orbital.
- Co to jako je? - Taneční hudba.
Co se líbí tobě?
Marconi Union. Znáš je?
Ne.
Jsou myslím z Manchesteru. Je to pořádnej trance.
Zní to počítačově. Je to pecka.
- Mám to na mobilu, chceš to slyšet? - Teď?
- Kdykoliv... - Klíč máš.
V ledničce jsou vafle. Já už půjdu.
- Čau. - Vrátím se za hoďku a půl!
Nezájem.
Tak už můžu?
Co?
Napsat baladu o emancipaci a získat zpět manžela.
Proč odešel?
Kvůli vzteku.
Proč se vztekal?
Ne, já se vztekám. Dneska jsem málem zabila cyklistu jeho zámkem.
Co tě štve?
To nevím. Naštvaná se probouzím.
Pořád se zlobím na syna.
Chtěla jsem mu s tou kytarou připadat hustá.
Počkej. Ty máš syna?
Byla jsem hodně mladá, když se narodil. Bylo mi 17. Ty máš děcka?
Jo. Taky jsem je měl jako mladej, takže už jsou obří.
Ale hustej prý jsem.
Zahraj mi tu svoji písničku.
Jo, k tomu jsem se chtěl vrátit.
Nebyla moje.
Cože? A čí teda?
Napsal ji Hoagy Carmichael.
Člověče. Proč říkáš, žes ji napsal?
To jsem neřekl. Domyslela sis to.
Ale já tě nechal. Takže promiň.
Proč?
Chtěl jsem zažít ten pocit.
Jakej?
Když si někdo myslí, že jsem to napsal.
Jo, jsem blbej. Omlouvám se. Vraťme se ke kytaře.
Jindy se stává co?
Chceš slyšet nějakou moji?
- Jo. - Dobře.
Naskoč, jedem, já ukážu ti kaňon.
Dnes se Topangy nadýchej.
Až k oceánu dojedem a dál už to nepůjde,
my se vydáme přes něj.
Není tu nuda, je laskavé
a každé ráno je tak tajemné.
Vítá tě LA.
Kde se všechno a nic nemění v den každičkej.
A slunce, posviť do tmy, ranní opar rozháněj.
Já nenechám se stáhnout dolů.
V městě andělů. Vítá tě LA.
Je pěkná. Fakt ti to jde.
Ale?
Chtěla bych ji slyšet znovu?
Promiň.
Ne, neomlouvej se. Kdyby byli všichni upřímní jako ty,
nepromrhal bych 15 let života.
Měli bychom se vrátit k té hodině.
Neměj blbej pocit.
Ne, to nemám. S pokorou si to uvědomuju.
Sedneš si, chceš někomu něco zahrát a ten člověk čeká.
A ty ho vnímáš.
Pak vidíš, jak mu pohasnou oči.
Ale pro něj je to těžší než pro tebe.
Usmívá se ústy, ne očima. Podle toho to poznáš.
Co?
Že to s tím člověkem nic neudělalo.
No nic. A, D a E. První, čtvrtý, pátý.
Do toho.
Víš co, dneska dostaneš domácí úkol.
Chtěl bych, aby sis poslechla jednu písničku.
Pošlu ti odkaz.
Zkus to.
Hraj. Jedem.
AHOJ, FLORO, MRKNI SE. DEJ VĚDĚT, CO NA TO ŘÍKÁŠ.
Vlasů andělských prameny.
A hrady ze zmrzliny.
A z peří dlouhé kaňony.
Takové mraky znám.
Teď ale slunce zakryly.
Déšť a sníh dolů spustily.
Spoustu věcí udělat chci.
Však mraky v cestě mám.
Z obou stran jsem je viděla.
Shora, zdola, a stejně mám
v paměti iluze a klam.
Mraky vlastně vůbec...
neznám.
V červnu večer na pouti.
Ten pocit krásný, opojný.
Když pohádka se vyplní.
Takovou lásku znám.
Teď je to však jen další show.
Zasmějí se a odejdou.
Zájmu tvého ať si nevšimnou.
Musíš zůstat záhadou.
Co umí láska, jsem viděla.
Dávat i brát, a stejně mám
v paměti iluze a klam.
Lásku vlastně vůbec...
neznám.
Z obou stran jsem život viděla.
Výhry, porážky, a stejně mám
v paměti iluze a klam.
Život vlastně vůbec...
neznám.
Představíš mi ho? Teda ukážeš.
- Ne. - Prosím.
Stála bych v koutě tiše jako myšička.
To by nebylo fér.
Je pěknej? Nemáš screenshot?
- O to nejde. - Takže je to tlama.
Nikdy neřekne to, co čekáš.
A je citlivej. Na očích je mu vidět, že si vytrpěl svoje.
Co jeho písničky?
Nic moc.
Ježíši. Zamilovala ses do ošklivouna, co žije 10 000 kilometrů daleko.
Tak nějak.
Šoustat budem na dunách.
Kurva drát! Kristepane, tady je to jak v klubu!
Zeslab to na chvilku!
Bože, to je nahlas.
Jo, to mi půjčil Keith.
- Jsou výkonný. Zítra je vracím. - Sousedi si budou stěžovat.
Jsou to feťáci. Budou chtít přidat.
Kdo je Keith?
Jeden kámoš. Rapper. Půjčil mi je do zítřka.
- Na co? - Abych mohl mixovat.
Tos dělal ty?
Děláš si prdel. Jaks to jako udělal? Znělo to hustě.
GarageBand. Hračka.
Vysvětluj.
Tady máš ty zvuky, nástroje a tak.
- A tady jsou smyčky. - Co to je?
Bicí a tak. Můžeš dělat i vlastní, ale na to potřebuješ sekvencer.
A jak to ovládáš? Jak tam dáš ten krutej klavír?
Zapneš si klaviaturu a použiješ klávesnici.
To není možný.
Zní to jak klavír.
Ty vole.
To je moje. Vypni to.
Ty jo, zní to profesionálně.
Však je. Takhle začíná plno lidí. Ale je to na hovno.
Potřebuju synťák. Takhle to nahrávám po tónech.
Dneska to dělám už tři hodiny. Umírám hlady.
Pusť to znovu.
Udělej mi sýrovej sendvič.
Prosím.
Potom.
Máš text?
- Mám, ale ještě není hotovej. - Šup.
Hej, holka, víš, jak moc tě chci.
Jako duch tě budu honit nocí. Tak pojď sem,
holky vem, můžeme se svézt meďourem.
Pak u bazénu drink dáme. Proti proudu spolu poplaveme.
Pojď, uděláme hovadinu.
Protřepat, nemíchat, Bond z Dublinu.
Jak se to jmenuje?
„Dublin 007“ jako James Bond, akorát Dublin.
Ne. Potřebuješ lepší název. Něco zkusím.
Je to fakt vážný.
Jsem Joker s rudým úsměvem, umřu pro tebe, frajer jsem.
Na italskou módu jsem vysazenej a v posteli jsem neskutečnej.
Já jsem král MMA. Jak Conor McGregor, jenom ne gay.
Žiju svůj sen v posteli s babama. Dotek Midase. Nevím, co s prachama.
A až na mě něco ušijou, Gucciho steh ať použijou.
Mazec, co?
To mě poser, hochu.
Proto máš furt ty sluchátka?
Nikam nechoď.
Přijď si poslechnout svýho syna.
Hej, holka, víš, jak moc tě chci.
Jako duch tě budu honit nocí. Tak pojď sem,
holky vem, můžeme se svézt meďourem.
Pak u bazénu drink dáme. Proti proudu spolu poplaveme.
Pojď, uděláme hovadinu. Protřepat, nemíchat, Bond z Dublinu.
Je to fakt vážný.
Jsem Joker s rudým úsměvem,
- umřu pro tebe, frajer jsem... - Skvělý.
- Já zpívám! - V posteli jsem neskutečnej.
Já jsem král MMA. Jak Conor McGregor, jenom ne gay.
Žiju svůj sen v posteli s babama. Dotek Midase. Nevím, co s prachama.
A až na mě něco ušijou, Gucciho steh ať použijou.
- Jo. - Je to fakt vážný.
Pojďte si pro mě, borci. Pojďte si pro mě, kluci.
Zabijte mě...
Tak umíš hrát, nebo ne?
Tobě hrát nebudu.
Tak něco zabrnkej.
- No tak. - Ne.
O nic nejde. To nemůžeš zahrát jednu písničku?
Dobře.
Iane. Proč mi to děláš?
Dělej, půjde ti to.
Zahraju ti, co jsem napsala.
- Dobře. Jo. - Jo?
Bože můj. Tak jo.
Jo.
Ona se jmenuje
sladká Juanita.
Pochází z města
Dublinu.
Její máma byla z...
- Blanchardstownu? - Jo. Blanch...
...Blanchardstownu.
Její táta byl z...
Šup, Maxi!
Juanita.
Jsou super.
Můžu si ji zkusit?
Jo.
Koupíme ji?
Z čeho je?
Je to samé peří. Husí peří.
Peří ze zlata? Stejně je moc velká.
Tak se to nosí.
Možná mezi želvama. Tak pojď!
- Jo. Vidíš? - No jo.
Zlepšuješ se. Ta levačka už ti zesílila.
Děkuju. Přemýšlela jsem o té tvojí písničce.
No?
Šla by zachránit.
Dobrý vědět.
Problém je, že máš dobrou první sloku,
ale refrén není o moc lepší.
Zjistila jsem, že refrény v písničkách dřív bývaly to hlavní.
Všichni na ně čekali.
V dnešní době už neřekneš: „A teď přijde refrén, vážení.“
Protože pokud refrén není megahustej, což ten tvůj není, všechny zklame.
Takže je ta sloka až moc dobrá?
Ty jo. Vidíš sklenici zpola plnou.
Asi se to dá říct i tak.
Zazpívej mi první sloku,
pak ji zahraj znovu a já ti zabroukám, co mám na mysli. Můžeme?
- Teď? - Jo.
Co naše hodina?
To je ona. Jedem.
Jak chceš. Takže mám zahrát...
Naskoč, jedem, já ukážu ti kaňon.
Dnes se Topangy nadýchej.
Až k oceánu dojedem a dál už to nepůjde,
my se vydáme přes něj.
Chápeš?
Výš.
Ne, jakože... To není ono.
Jakože...
A lepší text?
Fajn, dám se do toho.
Ne, já už lepší text mám.
Vážně?
Jo, pošlu ti ho. Buď ho použiješ, nebo ne.
Tak já to... vyzkouším.
Zkusím to zapracovat. Nic neslibuju.
Fajn, jak myslíš. Dostanu deset procent?
Klidně sto. Hudbou už se vydělávat nesnažím.
Dělal jsem to roky. Málem mi ji to znechutilo.
Tohle mě baví.
Jo.
Tak zase za týden.
Tak jo.
Je rozkošnej.
Viď?
- Nablýskaný kola. - Máte talent.
Střechou tvůj chlap uteče.
- Policajty setřese. - Holky, pokračujte.
Péro, fáro, holku a moc mám. Mám prachy a styl.
- Chytli mě, neva, poldy úsměv oslnil. - Ukaž.
Holky ze severu se blíží.
- Pecka. - I holky z jihu už se blíží.
Holky už vzadu v autě sedí.
Jedem ke mně domů v mým hyundaii.
Krása. To stačí.
Tak a teď...
Čau, Samantho.
Jak je, Matte?
- Nechceš ji pozvat na vafle? - Ani náhodou.
- Ahoj, Samantho. - Bože.
Nejsi dcera Cheryl?
Ahoj, Floro.
Ty jo, tys vyrostla.
Jo. Přerostla jsem mámu.
- Jak se má? - Bezvadně.
Furt o tobě mluví. Jak jste se nasmály.
To mi povídej.
Nechceš si se mnou a Maxem dát večeři?
Až skončíte.
- Ne, ale jsi zlatá. - No tak. Přijď na česnekovou bagetu.
Ne. Díky.
Jasně. Fajn. Tak se měj.
Ty taky.
Co děláš?
To nechceš vědět.
Řekni mi, co k ní cítíš.
Pořád na ni myslím.
Dobře. Posedlost. Jsi posedlej.
- Asi jo. - Já byla posedlá tvým taťkou.
No a?
A dál?
Je to jiná liga.
Ale není.
Ale je. Chodí s Keithem.
Myslí si, že Keith má co nabídnout.
V těch bundách za 1 000 eur vypadá neodolatelně a nebezpečně.
Musíš jí říct, že až s tím gangsterem skončí, budeš na ni čekat.
To jsi ty. Ta červená.
- S exterákem by ta kvalita byla lepší. - Jo.
- Mám zapnout reverb? - Jo, můžeš?
Jo.
Dobrý. Zkus to líp, nahraju smyčku.
Tak. Piš to.
- Můžeš. - Jo?
Jo.
Až budeš mít dost porážek,
až se naposledy postavíš...
až budeš na zádech v ringu, bejby...
Já... Dělej.
„Až budeš na zádech v ringu...
- Bejby. - ...bejby.“
Já tvý srdce nikdy neodpočítám. Já budu s tebou v tvým rohu.
Pěkná boxerská metafora.
Budu to já. Budu to já.
Budu to já.
Teď jí to pošli.
Cože?
O to přece jde. Musí tu tvoji vášeň slyšet.
To ji dostane. Máš její mailovou adresu?
To myslíš vážně?
Nebo vlastně... proč zůstat jenom u tohohle?
BOXERSKÝ KLUB AVONA OD R. 1920
Tak, máte 20 minut.
Až skončíš se svým přítelem,
až skončíš s holkama z Tallaghtu,
to já na tebe počkám.
- Zazpívej jí to. - A až skončíš
- se svou malou ségrou... - Zpívej! Je v kameře.
- V objektivu. Nezapomeň. - ...co ti doma buší na zeď.
- Koukej na ni. - A až skončíš
- i s drogama. - Naštvi se.
- Mysli na Keitha. - I s kradenýma autama.
Tak. Hýbej ramenama.
- Až už nepůjdeš na červenou. - Tak.
- Hýbej obličejem. Ukaž to. - Já bych moc rád
pro tebe temnou nocí běžel.
- Naštvi se! Mysli na to. - Já budu duch v záři světel.
- Vyrazím ti ten mobil z ruky. - A až skončíš
- i s vysokou. - Dobrý.
- Tak, teď mysli na ni. - A až skončíš
- se spolužáky. - Na ni s Keithem.
Až si pomyslíš, že se vyznáš, lásko,
- já se zatím začnu dovzdělávat. - Jakej z toho máš pocit?
Já tě totiž chci pořádně poznat.
Budu to já. Budu to já.
Až budeš mít dost porážek.
- Tak. To se mi líbí. Teď jsem spokojená. - Až se naposledy postavíš.
Až budeš na zádech v ringu, bejby,
- já tvý srdce nikdy neodpočítám... - Co „Flora a její syn“?
Flora a její syn?
Co „Max a jeho mamka“?
Budu to já. Budu to já.
Budu to já.
Teď jí to pošli.
Do prdele! Potřebuju místo. Jdu pozdě na kytaru.
Stříhám to video.
Co moje kytara, Maxi?
Bohužel.
Rozpracoval jsem tu tvoji myšlenku. K té mojí písničce.
- Chceš ji slyšet? - Jo.
Máš tam ten svůj text?
Naskoč, jedem, já ukážu ti kaňon.
Dnes se Topangy nadýchej.
Až k oceánu dojedem a dál už to nepůjde,
my se vydáme přes něj.
Teď ty.
Já ukážu ti Dollymount.
Šoustat budem na dunách.
Políbím tě whiskou líznutá.
Pak tvé srdce nechám v troskách.
Se mnou.
Nepotkáme se v půlce cesty?
Najdeme si radši městečko neznámé.
A když budeme mít chviličku pro sebe,
domovem ho nazveme.
Neřeš hvězdy hollywoodské
ani staré vily v Bel Air.
Já ti rád představím svého města anděly,
najdem je však i jinde.
Budu tě vláčet přes město
a budem promoklý.
Koupím hranolky, čaj a pivo.
Pak ti srdce znovu zlomím.
Nepotkáme se v půlce cesty?
Najdeme si radši městečko neznámé.
A když budeme mít chviličku pro sebe...
Chviličku pro sebe...
Domovem ho nazveme.
Teď už jenom parádní bridge.
Co to je?
Bridge je osm taktů dlouhá změna po druhém refrénu.
Dobře.
- Zní to skvěle. - Je to lepší, že?
Jo. Fakt to zabralo.
S tou písničkou jsem se trápil.
Je to intimní, že? Takhle si spolu zazpívat.
Jako bychom...
se právě pomilovali.
- Ne, tak to není. - Jistým způsobem jo.
Připadám si teď trochu obnažená.
Hudba je jenom o lásce.
No, vzpomeň si na film Zrodila se hvězda.
Jestli nemusím, nechci.
Jak to, že nikdy nejsi spokojená s tím, co je?
Mám to tak odjakživa. Vždycky jsem tlačila na pilu.
- Chtěla jsem utéct sama před sebou. - Jak?
Třeba...
jsem jako první nechala školy.
A pak jsem otěhotněla a nešla na potrat, když mi to všichni doporučovali.
Myslela jsem, že mě těhotenství změní.
Myslela jsem, že po porodu budu jako znovuzrozená.
A pak jsem většinu času byla sjetá.
Když se narodily moje děti, byl jsem opilej.
V baru?
- Na porodním sále. - Ty jo.
To je drsný. Žena musela být nadšená.
Viď? Ona se tam snažila vytlačit čtyřkilovýho člověka,
a hroutil jsem se já.
To jsem ještě nikomu neřekl.
Byl jsem ožralej celých prvních deset let jejich života.
Jak jsi přestal?
No, začalo to dětma a vyléčili mě Anonymní alkoholici.
A stačilo se naučit děti upřednostňovat.
- Tam za tebou už svítá? - Bože, no jo.
- Tam za tebou zapadá slunko? - Jo.
Probděli jsme noc.
Takže tohle je taková postelová konverzace?
Ne, dlužíš mi za šest hodin.
To teda ne.
Baví mě si s tebou povídat.
Nevím proč, protože nic z toho, co říkáš, nedává smysl.
To je celý?
Tobě nikdy nic není dost, co?
Chceš říct, že tě ani malilinko nepřitahuju,
- když s tebou zpívám? - Jsi má žákyně.
- No a? - To je nevhodný.
Kdo tě asi tak zavrhne? Už tak seš nula.
Nemůžu si nic začít s někým na druhém konci světa, přes počítač.
Moje srdce by to neuneslo.
Už mi není 19.
Život je už tak osamělý.
Můžu přiletět.
Já taky.
To bychom se minuli.
Ty nepřiletíš.
Ocitl by ses přímo v mýdlový opeře.
Navíc chci vidět LA. Nejde jenom o tebe.
Můžu tu písničku zahrát lidem z branže.
Deset procent.
Vyzvedl bych tě na letišti.
To bys měl.
No tak ať už jsi tady.
Co tak hoří, že to nemohlo počkat, až si ho vyměníme?
Posaď se. V klidu.
- Chceš sklenku vína? - Víno, Floro?
V deset dopoledne? Ne.
Pár pivek za den...
Co kdyby byl Max chvilku u tebe?
Já se zatím budu hledat.
Ty jsi ztracená?
No, už aspoň deset let jsem nevyjela z Dublinu.
A kam pojedeš? Do Corku? Do Galway?
Jo. Nebo do LA nebo...
Cože? Nemohla sis vybrat nějaký ještě vzdálenější město?
O to jde.
Chápu.
To kvůli tomu chlápkovi s kytarou, co? Tomu Jeffovi.
Já ani nevím, kde bydlí. Jde o mě.
Hele, to je jedno.
Max u mě být nemůže.
Horší dobu sis vybrat nemohla.
Jak to?
S klukama z Indigo Voidu zakládáme svatební kapelu.
Představ si to. Mě a kluky ve smokingu, se slunečníma brýlema.
Hotovej Rat Pack, ve stylu Tarantina. Fakt krutý.
Na konci ulice má pláž.
Pořád tam svítí slunko.
A na zahradě má bazén, kterej sám postavil.
Představ si, že by to udělal Ian. Utopil by se.
Víš, že jsem na sobě plavky neměla už 12 let?
Ty máš kliku. Můžu jet s tebou?
Když to nevyjde, nevadí.
Prostě se vrátím, ne?
Ale udělám něco odvážnýho.
Aspoň jednou v životě. Něco pro sebe.
Neděláš to tak většinu života?
- Jak to myslíš? - Nijak.
Jenom říkám, že sis vždycky šla za svým.
Jsi na mojí straně, nebo ne?
Já ti přeju, abys tam jela a zašukala si s ním.
A třeba si jeho kámoši poslechnou tu písničku.
Tomu fandím.
Ale odvážní jsou horníci a pracovníci v první linii.
Když je řeč o odvaze...
hlídala bys chvilku Maxe?
Prosím?
Znáš ho celej život. Důvěřuje ti.
Navíc máš ten volnej pokoj po bráchovi.
- Jenom tak na měsíc. - To nejde.
- Neřekla bych ledaskomu. - Ale jo.
Jak to myslíš?
Chodím do práce. Bydlím s mámou. Mám Shaniu.
Mám tě ráda, ale o to pako se ti starat nemůžu.
- Nikdy jsem to po tobě nechtěla. - Ale mohla jsi za mnou kdykoliv přijít.
To nestačí. Nenabídla jsi mi to.
Všichni se starají naoko.
Každej chlap mi tvrdil: „Ty máš děcko. Super. Zkusíme to. Já se postarám.“
A pak se zdejchnou.
A moji rádoby kámoši zase: „Jé, vy jste rozkošní.“
Ale pak si jedou do Španělska a děcka do toho resortu nesmějí.
Nebo je o něco požádáš a slehne se po nich zem.
Nikdy ho nepohlídali. Nevyzvedli ho ze školy.
Nezeptali se, co bych chtěla nebo co potřebuju.
Od mých 17, kdy jsem šílela z uřvanýho mimina,
zatímco vy jste si vesele užívali života.
Teď si chci užívat já!
- To tě mělo napadnout před 14 lety. - Myslíš, že jsem to děcko chtěla?
Šukali jsme všichni, tak nevím. Třeba jo, třeba ne.
Ale vzít sis ho nenechala, ne?
Rozhodla ses, tak nechtěj, abychom to zachraňovali.
Hej!
Zastavte ho!
- Haló? - Floro, tady O’Connellyová.
Máme Maxe na stanici. Přijedeš?
Prokrista.
Tak.
Takže mladej Max ukradl drahý studiový vybavení
z obchodu na Wicklow Street a utíkal před majitelem.
- Jak drahý? - Na tom nezáleží.
Těch krádeží a podobně už bylo moc.
Teď už se nevyhne soudu a nejspíš ani polepšovně.
- Děláš si srandu? - Ne.
Musí to jít nějak napravit.
- Jinou šanci nemá. - Mám toho dost.
Krade od nástupu na základku. Škoda mluvit.
Někdy člověk prostě musí narazit a to se právě stalo.
Jak říkám, zkusil jsem všechno.
Stejně jako ty, Floro.
Zlom vaz, mladej.
Chlapi, odveďte toho kluka nahoru. Do výslechové místnosti číslo dva.
Nějakej debilní syntezátor za 400 eur?
- Potřeboval jsem vybavení. - Na co?
Abych nahrál tu písničku. Zněla hrozně.
Seš snad nějakej Drake? Je to jenom pitomá písnička na notebooku.
Tys jí to video neposlal?
Jo, poslal. Nelíbilo se jí. Prej to bylo dost divný.
Ať jde do prdele.
Můžeš za to ty. Chtělas, ať upřeně zírám do kamery.
V šortkách jak nějakej úchyl. To vidět nechtěla.
A co chce vidět?
To bys nepochopila.
Udělám to pořádně.
Až budeš za mřížema, tak se ti určitě bude plně věnovat.
Ženský zločince chtějí.
Do prdele práce. V jakým to seš filmu?
Ty v něm nehraješ. Co je ti vůbec po tom?
Budeš s přítelem v LA.
Není to můj přítel.
A jak to, že o tom víš?
Bydlíme v kobce.
Budu nadšenej.
Nech mě na pokoji, ženská.
S radostí!
Jdu ze schůzky s jeho právníkem.
Prej si to určitě bude muset odsedět.
Skrček jeden mizernej. Dostal tolik šancí.
To jo. Chceš dělat, že jsme spolu?
Až budeme u soudu. Bude to působit líp.
Jo.
Floro, hele... Polepšovny mají špatnou pověst,
ale není to tam, jak to bývalo, víš?
Teď je to spíš škola než polepšovna.
Mají tam fotbalový hřiště. Výtvarný potřeby. Wifi.
Je to tam fakt pokrokový.
Možná je to tak nejlepší.
Musí se pochlapit, postarat se o sebe.
Najít si kámoše. Vyjednávat. Vycházet s lidma.
Celej život sedí na prdeli a nic nedělá.
My bychom získali čas, jak jsme o tom mluvili.
Ty na svoje sny a já na různý projekty.
Posledních 14 let se o něj jenom staráme.
Jak nás může kdy respektovat, když na něj furt někde čekáme?
Musí vědět, kdo jsem.
A musí vědět, kdo jsi ty, Floro.
V úterý se uvidíme u soudu.
Tudy.
Vidíte mě? Je vám to u prdele.
Můžete si prosím pohnout? Pěkně vám děkuju.
Vyvádíte nás jak zločince. S dovolením.
Řeknu vám, ať sem radši nechodí...
- Psala jste mu? - Jo, dvakrát.
Zkusím to ještě.
Zvedni to, ty idiote.
Jednou máš někde být, a místo toho sedíš na zadku a hraješ videohry.
Celý dopoledne ti píšu, ty kreténe. Přijď.
Líčení se odročuje.
Dalším případem na pořadu je stát versus...
Nechť obžalovaný předstoupí.
Dalším případem na pořadu je Max Mulvey.
Má nějaký záznam?
Šest.
Max je vynikající student, když se snaží.
Oba rodiče užívali drogy.
Jeho otec je hudebník, ale kapela se rozpadla
a od té doby tápe.
Jeho matka pracuje na několika místech
jako chůva. Dojíždí hodinu denně.
Max vyniká v hudbě...
Vy jste matka obžalovaného?
Ano, Ctihodnosti.
Měl přijít i jeho táta, ale nemohl odejít z práce.
Žije s oběma?
Ano, žijeme s ním oba. Ve dvou domech.
- Staráme se oba. - Ale kde bydlí Max?
Ano, Ctihodnosti, s náma oběma.
Ale ve dvou domech. V tom mém a v manželově.
Myslím, že pár měsíců v prostředí s přísným dohledem
vás naučí respektu k tomu, co pro vás rodiče dělají.
Udělím vám osmitýdenní trest, pane Mulvey,
v nápravném zařízení pro mladistvé a rok podmíněně.
Doufám, že se tam poučíte a že už vás tady znovu neuvidím.
- Nezájem. - Hodnej kluk.
To je hodně drsné.
- Můžu se zeptat? - Prosím.
Máte děti?
- To je irelevantní. - Jasně.
Ale kdybych je neměla, byl by trest přísnější.
Když to vybavení vrátil,
- proč ho zavřete? - Paní...
Chci to za každou cenu vyřešit.
A jak?
Mám našetřených 500 eur. Dám je majiteli obchodu.
Když ho to uspokojí, třeba žalobu stáhne.
Jaký má smysl ho zavřít a rozbít mi rodinu?
Bez něj nemám nic.
Majitel tu není. A je to právní záležitost, ne finanční.
Max je v programu pro mládež půlku života.
Byla by to fraška, kdyby nedostal trest odnětí svobody.
Ale s ohledem na vaši snahu ho zmírním.
Čtyři týdny a rok podmíněně.
- Bylas skvělá. - Ne, nebyla.
- Budu v cajku. - Ne, nebudeš.
Ale budu, mami.
Díky, mami.
Tak jo, hochu.
Jsi v pohodě.
Takže na návštěvu nepřijedu.
Až ho pustí, tak možná, ale musel by se mnou.
Je otravnej?
Hrozně.
Jo.
Sakra, nezahraju ti svoji písničku.
Kterou?
Tu o tobě.
- Tys o mně napsal písničku? - Jo.
Je o tvojí duši, o čase, co jsme spolu strávili, a o tom, kdo jsi.
Jak se jmenuje?
„Praštěná irská mrcha.“
Už dlouho jsem nic nenapsal.
Myslel jsem, že v mým životě není o čem psát,
ale asi je, takže díky.
Není zač.
Jsem tvoje múza?
Jo.
V dnešní době by tě to mělo urazit, ne?
Na to seru. Je to super pocit. Chci ji slyšet.
Nahraju ti ji.
Dobrý den. Máte chvilku?
Jsem ta bláznivka z minulýho týdne.
Já vím. Co potřebujete?
Mohla byste ten trest malinko upravit?
Je to detail, ale mohla byste to zařídit.
O co jde?
Může si tam vzít hudební vybavení?
Podle informačního balíčku si svý věci brát nesmí,
ale má jen sluchátka a mikrofon.
Když bude v hudbě pokračovat, prospěje mu to.
Zvlášť když bude mít tolik času.
Můžu s tím zkusit něco udělat.
- Tyhle bys chtěl? - Jo.
Ty má Keith. Jsou bezvadný.
A to je dobrej mikrofon?
Jo, je dobrej ke GarageBandu a tak.
Po všech stránkách.
Díky moc.
Mizera jeden.
Tady to máš. Poslechni si to. Je to nástřel vokálu.
Žiju svůj život.
Žiju těžkej život.
Žiju svůj život.
TOHLE BUDEŠ CHTÍT SLYŠET.
Až budete chtít, můžete si objednat.
Počkej, chceš říct, že den, kdys provedl to, za co tě zavřeli,
- byl nejlepší den tvého života? - Jo.
Sám jsem byl jako oheň. Cítil jsem se plnej života.
Nejlepší den mýho života bude, až vylezu z týhle blechárny.
Jo, ale to je budoucnost. Mě zajímá minulost.
Já dobrej den ještě neměl.
Co ty, Maxi?
Nejlepší den mýho života byl ten, jak jsme s mamkou natočili klip.
Natočil jsi s mámou klip?
- Jo. - Ukážeš nám ho?
Ne.
A to byl ten nejlepší den?
Jo, to byl dobrej den.
Musím ho zaparkovat pořádně.
Takže se uvidíme uvnitř, jo? Hodně štěstí.
- Pojď tam s náma. No tak. - To ne. Budu u baru.
Bude to bezva.
Bez urážky, ale já jsem profi baskytarista,
takže na vystoupení pro amatéry hrát nebudu. Díky.
Tati. Nebyls u soudu. Tohle udělat musíš.
- Ani tu nemám kytaru. - Já ji vzal. Je na zadním sedadle.
Kristova noho.
Z tohohle se nevyvlíkneš, Iane.
Jahodový měsíci,
jo, ty svítíš, svítíš na mě.
Další jahodový měsíc.
- Zatleskejte Heart. - Jo!
Je úžasná, viďte? Má před sebou dlouhou kariéru.
A dál tu je „Flora a syn“.
To je jméno té kapely? Jo.
Flora a syn.
Máš toho hodně. Jo, tak jo.
- Čau, Jeffe. - Hele.
- Neuvaříš se v tom? - Ticho. Ne. Bude to mega.
Ahojte. Tohle je Jeff.
Je v LA. Pozdrav, Jeffe.
Ahoj, Dubline.
To jsem chtěl vždycky říct.
A na basu hraje Ian.
A na klávesy Max, můj syn.
Tu píseň jsme napsali společně. Jeff nám pomohl a Ian řekněme taky.
Chceme vám ji zkusit zahrát živě, jestli nevadí.
Tak jo. Dělám to poprvé.
Celej týden z toho mám průjem.
Nebuď nervózní.
To se ti řekne. Jsme v Dublinu. Když to poseru, pustí se do mě.
Jste připravení?
Raz, dva, tři, čtyři.
Znám bolest i rány. Mám duši rozesranou.
Dřu jak mezek a lítám.
Pak musím domů za tebou.
A já nežiju tvůj život.
A ty nežiješ ten můj.
Nikdy nám to spolu moc nešlo.
Ale teď nás sleduj.
Žijem život sladký.
V žádným případě.
Jsi zloděj, ale k hovnu.
Vždyť nikdy nezdrháš.
Jsem mrcha, ale jsem tvoje.
A nic jinýho nemáš.
A já nežiju tvůj život.
A ty nežiješ ten můj.
Všichni máme to, co máme,
ale snažíme se stůj co stůj
žít si život sladký.
Žijem život sladký.
Máme život sladký.
Dnes je fajn být plný života.
Žít život sladký.
Žijem život sladký.
Máme život sladký.
Dnes je fajn být plný života.
Píseň milostná.
Není to omluva.
Však občas mě sere,
jak moc jsi jako já.
Ženská, jsme ze stejnýho těsta. Čtrnáct let uprostřed města.
Měsíce ve tvým břiše. Na svět jsem stejně moc brzo přišel.
Tři dny zpoždění jsem měl. Úsměv na rtech, co víc bys chtěl?
Zpátky domů do Liberties. Za křtiny vyplázneš nějakej peníz.
Holka, jsme ze stejnýho těsta. Já cítím to co ty, beztak.
V zrcadle tvý oči vidím. Svatej, anděl, ďábel, hříšník.
Životu se vysmíváme. Do bistra na čaj chodíváme.
Drsní jsme, klejem o překot. Jsme tu, žijem sladkej život.
A já nežiju tvůj život.
A ty nežiješ ten můj.
A ta píseň je pro vás matky.
Zvládnem to stůj co stůj.
Žít si život sladký.
Žijem život sladký.
Máme život sladký.
FLORA A SYN
Dnes je fajn být plní života.
- Žít si život sladký. - Žít život sladký.
- Žijem život sladký. - Žijem život.
- Máme život sladký. - Máme život sladký.
Dnes je fajn být plní života.
Žít život sladký.
Žít život sladký!
Žijem život sladký.
- Máme život sladký. - Maxi!
Dnes je fajn být plní života.
Je fajn být plní života!
- Žít život sladký. - Paráda, mami.
Žijem život sladký.
Máme život sladký.
Dnes je fajn být plní života.
Žít život sladký.
Máme život sladký.
Stojíte za hovno.
Ahoj. Tady je ta písnička, o které jsem ti říkal.
Jak jsem ti ji chtěl zahrát, až přijedeš.
Asi ti ji zahraju teď.
Řek bych nachová.
Ty červená.
Vlasy muchlaly by se ti jak peřina.
Rozesmála by nás nějaká blbina,
co řek jsem ti.
Mám svou pravdu,
ty z toho šílíš.
Vše, co je rozbité, slovy nespravíš.
Ač slunce vychází, ještě nechci jít,
povídáme si.
Ježíše bruslit
ve městě jsem uviděl.
Zavlažovač v dešti tancovat.
Však vím, že bych zešílel, kdybych nemohl
s tebou rozmlouvat.
Když mě Bůh odvede
a tebe ne,
nechci černou limuzínu ani slzy smutné.
Protože budu shlížet z výšky závratné,
s tebou povídat si.
Slovy i hudbou je nepopsatelné,
jak povídáme si.
Překlad titulků: Kristina Himmerová