Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Hvis du som menneske har det i deg å se og kjenne igjen det som er vakkert -
og godt eller pent, og vise begeistring for det.
Hvis du som menneske har det i deg å se og kjenne igjen urett og reagere på det.
Hvis du som menneske har det i deg å se og kjenne igjen det som er ondt.
Og ta avstand fra det." Noe sånt tror jeg det var.
Det var veldig fine ord, da. Men hvorfor var det ubehagelig?
Nei, det var ikke det han sa som var ubehagelig. Det var mer...
Nei, det begynte veldig fint med at han så på meg og sa dette her, -
og så gikk det liksom fra å føles veldig fint til å bli sånn dunkelt og ubehagelig.
Det er rart, for jeg pleier ikke å huske det jeg drømmer, -
men dette husker jeg veldig detaljert. Det er akkurat som...
Det sitter liksom i kroppen. Det gir ikke helt slipp.
Og det er ubehagelig. Men er du opptatt av David Bowie?
Nei, jeg er jo ikke det i det hele tatt. Ikke i det hele tatt.
Nei, men jeg vet jo ikke om det var David Bowie som var i den drømmen -
som sa de tingene her, da. Nei, det begynte med at jeg kom ut av den båsen -
på det toalettet, hvor nå det enn var, og så sto han der og vasket hendene.
Og så så han på meg i speilet, og så fikk vi blikkontakt.
Og så smilte han, og så sa han det som jeg sa nå, eller noe i den duren, da.
Først visste jeg ikke at det var Bowie, først trodde jeg det var Gud.
- Gud, ja. - Ja, Gud.
Og så trodde jeg at det var hun der Anni-Frid Lyngstad fra ABBA.
Men så sto det liksom klart for meg at det var David Bowie.
Men han vaska henda. Først sa du at han prata i mobiltelefon?
Nei, det forandrer seg. Rart at drømmer forandrer seg når man prater om dem.
Man dikter liksom videre for å fylle igjen hullene eller få det til å henge sammen.
Men nå ser jeg bare for meg David Bowie.
Men om han vaska henda eller sto i mobiltelefon, det vet jeg ikke.
Men... så så han på meg, og så smilte han.
Og så snudde han seg liksom mot meg, kom han mot meg...
Og så hadde dere sex?
Nei. Nei, nei. Hva... Hæ? Hvorfor sier du det?
Nei. Det var liksom noe med blikket hans, som var...
Det var så rolig og fast og vennlig. Så fullt av omsorg.
Det var akkurat som om jeg bare kunne slippe alle bekymringer og bare...
Herfra var det han som skulle ta ansvar, liksom.
Og det var så deilig.
Og så var det først da han kom mot meg at det gikk opp for meg at han -
han så på meg som om jeg var en jeg ikke kjente helt igjen.
Eller at...
Jeg kjente ikke igjen meg selv i blikket hans, skjønner du?
- Nei, jeg veit ikke helt. - Nei...
- Jeg skjønner det ikke sjøl, engang. - Hvem var det han så på deg som?
Nei, det er det. Jeg tror han så på meg som at jeg var en dame.
Og da... Så sa han "hei", eller han sang egentlig det heiet.
"Hello you." Og så...
Så sang jeg "hei" tilbake, og så...
Stemmen min var veldig rar, men det gjorde ingenting i den drømmen.
Det var først da jeg våkna at det gikk fra å være sånn ordentlig frigjørende -
- til å bli helt sånn...
- Ubehagelig? - M-m.
Det er rart, da. Han så på deg som om du var en dame.
- Ja. - Var det liksom noe seksuelt ved det?
Nei. Eller når du sier det sånn så vet jeg ikke.
Nei, jeg har jo aldri tenkt på hvordan det skulle være å ha et annet kjønn.
Jeg har aldri følt noen tiltrekning til menn, eller... Nei, det...
Men det kan oppstå likevel, helt ut av det blå, uten at du har tenkt på det før.
- Nei, det kan det vel ikke, tror du det? - Ja, det tror jeg. Eller...
Nei, for ettersom... Jeg vet ikke om jeg skal si dette her jeg, men...
- Hva da? - Nei, for...
Jeg hadde sex med en mann i går.
Hadde du det? Ja vel? En...
- En mann, ja... i går? - En kunde, som jeg feide pipa hos.
Vi var akkurat ferdige med å feie pipa, Terje og jeg, og så dro Terje, og så -
sto jeg igjen på kjøkkenet til han fyren og prata, vi fant noen sprekker i pipa.
Men ja, og så spurte han meg om jeg ville ha sex med ham.
Først så trodde jeg at jeg hadde hørt feil, ikke sant, men så gjentok han det.
Jeg ble jo så overraska at nei, jeg begynte jo bare å le, ikke sant.
Og så sa jeg nei, selvfølgelig. Nei takk, ellers takk. Men jeg...
... kunne ikke bli sint heller, eller jeg kunne jo det, men jeg ble ikke det.
Det var så helt ut av det blå, det var helt ko-ko.
Og så... Nei, så går jeg ut på gata, da.
Og så, nei, så tenker jeg litt på det. Og så... så går jeg inn igjen.
- Og så hadde du sex med ham? - Ja.
Oi. Ja, OK, det er...
Ja, nei, jeg ble litt sjokka, jeg nå, eller ja, sjokka...
Jeg visste ikke at du... var homo, eller at jeg... for du har jo...
Nei, du har aldri snakka om... Eller har du det?
Nei, nei. Jeg er ikke homo. Det er... Det er jeg sikker på.
Nei, det har aldri vært noe sånt før. Det her var første gang.
- Men hvorfor gjorde du det, da? - Nei, det er det.
Si det. Det verste er at jeg veit ikke, for det...
Men jeg tror det var akkurat litt sånn som det du sa i den drømmen.
At det var noe med måten han så på meg på, jeg tror ikke at jeg har opplevd -
at noen har sett på meg på den måten, at de liksom, ja, at de har lyst på meg.
- Helt sånn skamløst, liksom. - Ja, det blikket. Jeg vet ikke...
Det var nok ikke akkurat et sånt blikk han så på meg med i den drømmen.
- Nei, nei. Jeg fikk bare den assosiasjonen. - Ja.
Men du ble jo helt satt ut. Det var ikke meninga det, altså.
- Men var det med en kunde? - M-m.
Ja, for det går jo ikke. Du kan ikke ligge med folk du inspiserer pipa hos.
- Du skjønner det? - Ja, ja, er du gæren.
- Jeg veit ikke hva... - Men hvordan var det? Var det ikke rart?
Jo, det var noe helt annet.
Men... nei, det var deilig, altså. Det var...
Litt sånn overveldende godt, jeg må jo si det.
- Du blir jo helt brydd, du. Beklager det. - Nei, nei.
Men jeg skjønner det. Det er jo litt mye å...
Ja, det er litt mye. Men, nei, jeg tenker jo bare, jeg tenker mye.
Eller jeg vet ikke helt hva jeg tenker.
- Kjønnssykdommer, du var ikke redd for det? - Nei, han brukte kondom.
For han... Ja... Tok meg bak.
Ja, ja. Men er ikke det vondt?
Kanskje litt, men nei, det var mest...
- Det var en veldig spesiell følelse. - Ja.
- Ja, så nå er du, nå er du... - Hva da?
- Homo? - Nei, jeg har ikke tenkt å gjøre det igjen.
Men det var fint, på en måte.
Og bare føle på det at det var en vilt fremmed mann som...
Som ville ha meg på den måten, og bare... overgi meg til det, da.
Nei, du. Du... beklager.
Jeg hadde egentlig bestemt meg for å ikke si dette her, for det er jo litt... ja.
Nei, men... Det er rart med det.
Jeg har ikke opplevd noe sånt før så...
Nei, det var liksom litt sånn -
sensasjonelt på en måte, for meg, da. Så jeg har behov for å prate om det òg.
Jeg har ikke noen andre å prate med om dette her enn deg, så.
Og kona mi, selvfølgelig.
Kon... Du har ikke sagt det til henne?
Jo, jeg fortalte det med en gang jeg kom hjem.
Hva sa hun da?
Nei, hun ble overraska, eller forundra, hun også, men det ble jo jeg også, så...
Jeg ble egentlig helt sånn omtumla, litt sånn i kroppen òg.
Vi prata jo om det, men...
Hun sa at hun lurte på... Skjønte ikke helt hvorfor jeg hadde gjort det.
Det gjør jeg ikke sjøl heller, så. Nei, jeg har ikke noen forklaring på dette, jeg.
Men ble hun ikke lei seg? Sint?
Nei, hun lurte på om jeg hadde gjort det før, men det har jeg jo ikke.
Det sa jeg jo. Det visste hun jo. Hvis jeg hadde gjort det før, hadde jeg sagt det.
- Så sa jeg det. Nei, hva skulle hun si? - Hva hun skulle si?
Du har jo vært utro her.
Og så med en mann. Det er ikke rart hvis hun hadde reagert på det eller kasta deg ut.
Men utro? Det var jo bare sex, det er ikke det jeg tenker på som utroskap.
Nei, det er ikke det jeg tenker på som utroskap, at jeg hadde sex med ham.
Hva er det, da?
Det er hvis jeg innleder et forhold til noen?
- Nei. - Uten å si det.
Nå er det mye rart her, nå vet jeg ikke hva jeg skal si.
- Hva da? - Du hører jo det selv.
Du har hatt sex med en mann -
og forteller det som om det skjedde ut av det blå.
Og... det er jo ikke... Du må jo ha... Du må jo ha tenkt på dette før.
Du må jo ha følt deg tiltrukket av menn. Dette er jo ikke noe man bare gjør.
Hva man gjør? Jeg har aldri følt på dette før.
Men jeg har ikke vært noe redd for det eller skeptisk til homofili, liksom.
Men nei, jeg har aldri vært noe tiltrukket av menn, nei. Nei.
Jeg føler ikke det at jeg er det nå heller, så...
- Nei, skal du ha mer kaffe? - Nei takk.
- Hva er det? - Jeg ble litt satt ut, det må jeg si.
- Jeg har trodd at jeg har kjent deg. - Men du gjør jo det, da.
Jeg har ikke forandra meg noe jeg, sjøl om jeg... Du.
Du, jeg håper ikke at du tenker det.
- Nei, nå angrer jeg på at jeg sa det. - Nei, det er klart at du må fortelle det.
Vi er venner, vi, du må si åssen du har det, men...
Nei, jeg bare... Jeg...
Du er helt grenseløs, og jeg...
Ja, du snakker med en som var flau over å gå ved siden av kona da hun var gravid -
for jeg var redd folk skulle skjønne at vi hadde ligget med hverandre.
Mener du at jeg er grenseløs? Det fins grenser for hva jeg kan gjøre også.
- Mener du det, at jeg er helt grenseløs? - Nei...
Jeg mener ingenting om det, egentlig.
- Har du flere oppdrag i dag, eller? - Ja, jeg har to.
Ja, for jeg skulle egentlig gått litt før, for jeg har... Det var også rart.
For da jeg våknet, det var jo den drømmen, -
også var det noe med stemmen min, hører du det?
- Ja, du er litt hes, eller? - Nei, det er mer...
Den ligger i et annet stemmeleie, og når jeg snakker, -
får jeg lyst til å kremte hele tiden, og når jeg synger...
Når du synger? Synger du så mye, da?
- Ja, du er jo med i det koret. - Ja. Det er jo det, ikke sant?
Og nå skal vi ha konsert, og da er det meningen at jeg skal synge solo.
Så ja. Nå skal jeg til sånn der stemmepedagog som hun -
dirigenten har sendt meg til, så. Ja. Skal hente Klaus først.
Først så er det stemmepedagog, så er det korpsøving.
- Det går i ett, du. - Ja.
- Nå fikk vi ikke snakka mer om drømmen. - Nei.
Det var vel ikke så veldig mye mer å si om den heller, kanskje...
- Når er konserten, da? - Den er på lørdag.
Vi skal framføre en sånn der... Det er litt spesielle greier.
Hun dirigenten, hun er veldig... Jeg tror hun er flink.
Ja.
Men hun vil liksom at vi skal synge litt sånn andre ting, litt sånn eksperimentelt.
OK. Er det noe man kan komme å høre på?
Ja, men jeg tror ikke det er noe for deg.
- Det er i så fall opp til meg å finne ut av. - Jo, ja. Det er åpent for alle, så...
Vil du helst ikke at jeg skal komme, eller?
Jo...
Jo, hvis du vil det, så... Da er du i hvert fall advart, da.
Nei. Det er... Jeg bare tenkte den...
Den...
Det med drømmen. Jeg vil egentlig helst ikke at du forteller det til noen andre.
Nei, nei. Jeg sier ikke noe om det. Men det gjelder egentlig det jeg fortalte òg.
Jeg regner liksom med at du holder det for deg sjøl.
Ja, selvfølgelig.
- Ses på svømminga i morgen, da. - Ja.
- Halv ni? - Halv ni.
Hei.
- Har du jobba hjemmefra i dag, eller? - Nei, jeg dro hjem etter lunsj.
- Også jeg har vært litt ute i hagen. - Å ja, så bra.
Ja, er du klar for Plantasjen? Har du sjekka hva vi har av frø og sånn?
Ja, det er noe blomkarse og noe lupiner og sånt.
Hvis det ikke ligger noe i den kassa under benken, så.
Nei, nei, det er ikke noe i den nå.
Men er ungene hjemme, eller? Tenkte kanskje vi kunne spise middag på IKEA.
- Skal bare dusje og barbere meg. - Har du ikke dusja på jobben?
Nei, jeg forta meg hjem.
Ja, nei, ungene, de kommer hjem snart. De ringte forresten fra skolen i dag.
- Å? Nå? Hvorfor det? - Ja, eller rett før du kom.
Det er tydeligvis sånn at Hans Petter har gått rundt -
og spurt de andre i klassen, da, om hva foreldrene deres tjener.
Det likte de ikke, da?
Nei, det er vel noen foreldre som har klaga.
Men du...
- Det du fortalte i går... - M-m?
- Jeg klarer ikke å slippe det. - Nei.
Jeg... var nok mer satt ut enn jeg skjønte.
Det var et eller annet med den måten du fortalte det på, sånn kjekt og greit.
- Som om det var en gladnyhet. Det... - Gladnyhet?
Det var jo mer det at jeg følte meg litt omtumla.
Jeg visste i hvert fall ikke hvordan jeg skulle reagere, -
men nå har jeg gått og tenkt på det her i hele dag. Og...
Du har vært utro, liksom. Med en mann. Det...
At det bare skal være sånn greit, det...
Det føles i hvert fall ikke greit for meg.
- Nei. - Når jeg tenker på det nå, -
er det som om det går i bølger. I det ene øyeblikket tenker jeg "OK, liksom."
Så i neste øyeblikk, så bare griner jeg.
- Jeg har egentlig bare grått i hele dag. - Nei, men... Du... Du...
Jeg ville jo ikke at det skulle bli sånn.
Du...
Nei, jeg skjønner jo at du ble satt ut.
Jeg gjorde jo noe som jeg ikke har gjort før, og...
Ja, det var jo helt uten at du visste det, og...
- Men jeg ble satt ut av det sjøl, jeg. - Hva da?
Nei, for jeg hadde jo aldri trodd at jeg...
Men... så gjorde jeg det bare.
Men jeg tenkte ikke at jeg var utro. Det tenker jeg ikke at jeg har vært heller.
Men hva er det å være utro da, liksom?
Men jeg fortalte det med en gang. Jeg dro rett hjem og fortalte det.
Så da er det greit å være utro, så lenge du forteller det med en gang?
Nei, men jeg tenker jo at det å være utro, da er det...
- Det handler om å prøve å skjule noe. - Ja vel.
Men jeg har gått og tenkt på dette i hele dag, og jeg skjønner ingenting.
- Hvordan kunne du gjøre det? - Nei, jeg... Jeg veit ikke.
- Og så lurer jeg på, er du homo, liksom? - Nei.
- Er du sikker? - Ja.
For jeg kan ikke skjønne annet enn at du må være det.
Men... Du...
Jeg er ikke alkis, liksom, bare fordi jeg har tatt min første øl.
Jeg er jo ikke det.
Og så lurer jeg egentlig på -
om du fortsatt er glad i meg og om du fortsatt vil være sammen med meg.
- Jeg tenker liksom... - Ja... Ja.
Selvfølgelig vil jeg det.
Det som skjedde, det har ikke noe med det å gjøre.
Jeg er jo så... Jeg elsker deg jo.
Det er ingen som jeg elsker sånn som deg, har aldri vært så glad i noen noen gang.
- Aldri hatt det så bra med noen. - Hvorfor går du og har sex med andre da?
Og en mann, liksom. Det er jo helt... Altså, jeg skjønner ingenting, jeg.
- Hvordan kunne du bare gjøre det? - Nei, men...
Nei, det høres kanskje rart ut for deg, men for meg, -
så har ikke det noe med hverandre å gjøre.
Jeg hadde ikke sex med ham fordi jeg er mindre glad i deg.
Og jeg tenker jo ikke at... altså...
Kjærligheten mellom oss kan ikke reduseres til å bare handle om -
- det å ikke ha sex med andre. Eller?
Eller, det er kanskje sånn?
Jeg hører jo når jeg sier det høyt, at ja, det er kanskje sånn.
Jeg har tenkt helt gærent, jeg, da.
Men jeg lurer jo på hva det var som fikk deg til å gjøre det?
Nei, det... Jeg ble... opphissa, da.
- Jeg fikk lyst, og så... - Du fikk lyst på ham?
Ja.
Eller... jeg...
Jeg merka det kanskje litt da vi sto og prata.
For jeg forklarte ham om sprekkene i pipa, og så...
Nei, så føler jeg liksom at han står og ser på meg.
På kroppen min.
Og så... Ja, så spurte han meg bare rett ut om vi skulle ha sex.
Og jeg sa jo nei med en gang, men da jeg kom ut og fikk summa meg litt...
Ja, jeg merka jo det, jeg var egentlig veldig opphissa. Og så... Ja.
Ja. Så?
Jeg skjønner ingenting, jeg. Nå er det så mye her.
Du sier at det ikke var utroskap, at det bare var sex -
- og at det ikke har noe med oss å gjøre.
Men hvis det hadde vært en dame, ville du tenkt på det på den måten?
Nei, det veit jeg ikke. Nei, jeg tror ikke det. Nei, altså.
Nei, det ville jeg helt sikkert ikke.
Men dette her, det var bare helt... Det var noe helt annerledes.
Det at han så på meg -
som en som kunne tenkes å ville ha sex med ham.
- Nei, det... - Det ble du smigra av?
Likte du det, eller?
Ja, eller... Ja, det var jo litt deilig.
Ja. Det var jo det.
- Og da tenkte du ikke på meg? - Nei, jeg gjorde ikke det, helt ærlig.
Men du kan jo ikke gå rundt og ha sex med alle folk du får lyst på.
Det går jo ikke. Eller, det kan jo hende at det går, men...
Men jeg... jeg har... Jeg har jo ikke det.
Dette her har jo aldri skjedd før. Det veit du jo.
Det her er helt sprøtt.
- Du, hva skal du? - Nei, jeg vet ikke.
Jeg går på kontoret og jobber litt til. Du burde gå og vaske deg.
Du? Jeg tenkte på å starte en YouTube-kanal.
- Hva tenker du om det? - Nei... foreløpig ingenting.
- Hvorfor vil du det? - Jeg har ikke gode nok karakterer.
Nå må du gi deg. Du har fem i nesten alle fag.
Ja, ja. Men jeg har ikke noen seksere.
Mange i klassen har toppkarakterer og er mye bedre enn meg.
Jeg er liksom midt på treet. Alice har en YouTube-kanal.
- Men legg bort telefonen. - Ja, sure.
Du er ikke midt på treet. Har Alice en YouTube-kanal?
- Ja. - Hvorfor har hun det?
Nei, hun har vel fått med seg at man kan tjene mye penger på det, da.
Ja, men gjør hun det?
Nei... Ikke ennå.
Men det er ganske mange som ser på, og ifølge hun -
har mange kontaktet henne og spurt om hun kan snakke om tingene deres.
- "Henne", heter det. - Ja.
- Hva snakker hun om, da? - Nei, hun snakker om alt mulig.
Hun forteller hva hun liker, hva hun ikke liker.
Hun snakker om de psykiske problemene sine.
Forteller også... Har hun kjøpt ny eyeliner, ja da blir det video om den.
Hun prater også om ting vi har snakket om på skolen.
Sånn helt vanlige lættis ting som andre har sagt.
Og så forteller hun det videre. Det er lite hun sier som hun har kommet på selv.
Kanskje nesten ingenting.
Men når hun sier det der, eller gjentar det jeg sier på YouTube.
- Ja? - Så blir det... ikke viktigere, akkurat.
Men det blir noe. Skjønner du?
Ja? Eller...
- Det virker som huden har blitt bedre òg. - Av å starte YouTube-kanal?
- Ja. - Å ja.
- Er det derfor du vil det? - Nei, altså.
Jeg har ikke så dårlig hud lenger, har jeg det? Men jeg må jo ha noe å leve av.
Hva kan jeg gjøre, liksom?
Hvis jeg ikke får toppkarakterer, kommer jeg ikke inn på skolen jeg vil.
- Og da får jeg verken jobb eller pensjon. - Pensjon?
- Ja. - Hvorfor snakker du om pensjon?
Noen i klassen diskuterte det i dag.
I klassen? Herregud. Dere er 13 år, mann. Dere må jo ikke snakke om pensjon!
- Hva vil du vi skal snakke om da? - Det er ikke det som er viktig i livet.
Nei?
Pensjon, å sammenlikne seg med andre og få gode karakterer.
Det er ikke det som er viktig. Du har kjempegode karakterer.
Sammenliknet med hvem da? Nei, altså.
Jeg tenker masse på det. Jeg er ikke god nok.
Jo, det er du.
Du må ikke være så streng mot deg selv. Hvorfor har du blitt sånn?
Det er vel noe vi har gjort, da, som har gjort at du har blitt sånn.
- Det er ikke noe dere har gjort. - Jo.
Alt det som ikke er bra i livet ditt, det er vår skyld.
Nei. Da er det du som er streng mot deg selv.
Det også, det at du sier akkurat det, det er også vår skyld.
- Så ingen YouTube-kanal? - Nei, det er...
- Jeg tror det er... - Ja, det er vår tur.
- Har du mye igjen, eller? - Ja.
Forstyrrer jeg da?
Når du sier at du har det så vondt som du aldri har hatt det før, så...
Jeg syns det er så fælt.
Jeg ville ikke at det skulle bli sånn.
Unnskyld.
Er det noe jeg kan gjøre for at det ikke skal være så vondt?
Nei, jeg...
Hvorfor har du på deg joggebukse? Vi skal jo til Plantasjen.
Jeg skifter igjen før vi drar.
- Du... - Ja. Jeg veit ikke... Det...
Jeg tror at det som gjør mest vondt, er at jeg ikke, -
- jeg kjenner deg ikke... lenger.
Jeg veit ikke hvem du er, jeg veit ikke hvor jeg har deg.
Kanskje greit, men nå kommer jeg bare til å tenke på at du vil gjøre det igjen.
Men jeg vil jo ikke det, jeg har jo sagt det.
Hvordan kan du si det? Du har akkurat gjort det, og du likte det, dessuten.
- Det er det. Hvordan kan jeg stole på det? - Fordi... Jeg sier det jo.
- Jeg lover det. - Ja, men du kan ikke love det.
Seksualdriften, den er jo... Den lar seg ikke styre så lett.
Nehei? Eller? Hæ? Hvorfor ikke det?
Nei, det er bare sånn det er, da.
Er det det? Ja vel.
Iblant syns jeg at du er et overflødighetshorn av klisjéer.
- Ja vel. - Ja, men det der er bare tull.
Du veit jo det.
Selvfølgelig kan man styre seksualdriften.
Vi har jo vært sammen i tjue år. Du har kunnet stole på meg hele tida.
Hvorfor kan du ikke tro på meg når jeg sier jeg lover det?
Nei, jeg bare... Jeg vet ikke om jeg vil at du skal love meg det heller, jeg.
I hvert fall ikke bare fordi du tenker at jeg ikke takler det.
Jeg vil jo at du skal være fri, jeg, til å gjøre hva du vil.
Det er jo det som er kjærlighet, det å elske noen uten forpliktelser.
Slippe dem fri. "If you love somebody, set them free", liksom.
Og jeg gjør jo ikke det hvis jeg får deg til å love noe du ikke vil.
Men jeg vil det jo. Jeg vil det. Jeg vil det fordi jeg elsker deg.
For at jeg ikke vil at du skal føle deg utrygg og lei deg. Hva er det?
Ja, men det er jo akk... Altså...
Jeg hadde håpet at du skulle si at du ikke ville gjøre det fordi du ikke hadde lyst.
Og det hadde føltes bedre enn at du bare nå gjør det -
for at jeg føler meg utrygg og lei meg, som du sier.
Det får meg jo bare til å føle meg skjør, liksom.
Det betyr jo egentlig at du -
kunne ha funnet på å gjøre det igjen, hadde det ikke vært for at jeg er så svak.
- Hva tenker du? - Nei, jeg veit ikke.
- Det var jo bare sex. - Ja, men bare sex, det...
Det er ikke bare sex for meg.
Det er jo liksom det mest intime vi har, det er jo det vi deler.
Det er det du og jeg deler. Vi er jo aldri så nær hverandre som når vi har sex.
Ja, er du ikke enig? Hvorfor sier du ikke noe?
- Nei, fordi... - Ja men.
Du må jo nikke eller et eller annet når vi snakker sammen, -
ellers tror jeg bare du er uenig eller at det er noe du ikke vil si.
Jeg beklager, jeg veit ikke, men for meg er intimitet...
Det er jo dette her, det som vi har mellom oss.
Dette her er det jeg opplever som intimitet, og ikke sex.
Ja, det er jo intimitet, det òg, men det er jo bare kroppslig.
Og det er jo ikke ødelagt, det. Vi deler ikke det noe mindre, selv om jeg...
Men... Eller... Unnskyld, du sa "selv om".
Nei, det var ikke noe. Eller bare... Ja, selv om jeg gjorde det med ham.
Ja, men det er akkurat det.
Nå er det noen andre som har delt det.
Jeg tenker på ansiktet ditt, for eksempel, når det går for deg.
Du ser så sårbar ut da, og jeg føler meg aldri så nær deg -
som når det går for deg. Og jeg vil jo bare være aleine om det.
Men bare... jeg tror ikke at jeg har...
Ja, det er jo kanskje noe sårbart der, men det er ikke så...
Men du vil liksom, altså, eie det ansiktsuttrykket, da?
Eie det...
Det høres jo veldig fælt ut når du sier det sånn, men...
Jeg vil jo bare være den eneste som... Det er jo ikke noe rart i det.
Men når jeg er og får behandling hos kiropraktor, eller når jeg er hos frisøren.
- Det er noen andre som tar på meg da. - Men du kan ikke sammenlikne det.
Du kan ikke sammenlikne sex med fysikalsk behandling.
Det er andre hender som tar på meg -
og framkaller fysiske reaksjoner og ansiktsuttrykk.
Ja, men det er jo ikke det samme. Ja, men du skjønner jo hva jeg mener.
Men hva tenker du, da?
Hva med ansiktsuttrykket mitt når det går for meg? Vil du at andre skal se det?
Nei, eller jeg må innrømme at jeg har ikke tenkt sånn.
Jeg er så tett innpå deg når det går for deg. Trur ikke jeg har sett deg ordentlig.
Nei. Du pleier å lukke øynene.
Ja, gjør jeg det, ja. Ja, jeg gjør kanskje det.
Jeg veit ikke. Jeg kjenner deg jo og merker deg i kroppen, -
men ansiktsuttrykket ditt... Nei, det veit jeg ikke.
Du må jo ha sett det.
Herregud, det krysser seg i hodet mitt akkurat nå.
- Så du ansiktsuttrykket hans? - Nei, eller... Nei.
Men... du merka han i kroppen, eller?
Altså, jeg må bare spørre. Jeg veit jo ikke hvordan menn har sex, jeg.
- Hva gjorde dere, liksom? - Hva vi gjorde?
Ja?
Nei, det... Jeg veit ikke, jeg har ikke noe lyst til å prate om det, jeg.
Men hvorfor ikke det? Du pleier ikke å være så brydd av å snakke om sex ellers.
Nei.
Nei da. Han... Først, så...
Nei...
Først så... tok han på meg, da.
I skrittet. Utapå buksene.
Og så...
Tok du på han òg? Hva mer, da?
Nei, han...
Han kneppa opp... buksene, da...
Jeg behøver jo ikke å si dette. Du kan jo tenke deg til dette.
Nei, jeg kan ikke det. Jeg vil at du skal si det.
Ja. Han begynte å... ta på meg, da, på...
Kneppa du opp buksene hans òg?
Kyssa du han?
Ja, jeg måtte jo det.
- Måtte det? - Ja, eller, ja... Jeg gjorde det, da.
Og så...
Sto dere bare der, eller? Tok på hverandre?
Gjorde dere noe mer, eller? Kan du ikke svare, da? Vær så snill.
Ja, nei. Vi sto litt sånn, og så...
- Tok han meg vel bakfra, da. - "Vel"?
Pulte han deg i rumpa?
Hadde dere analsex?
Ja.
Jaha, det...
Var han... Eller, hvordan så han ut?
Han var litt eldre enn meg. Lengre.
Tynn i håret.
Tjukk, tynn?
Litt kraftigere enn meg, kanskje.
- Var han pen? - Pen...
Nei, eller... han var...
Litt sjarmerende, kanskje, jeg veit ikke. Han var... veldig vennlig.
Vennlig?
Gjorde det ikke vondt?
Litt, kanskje. Først.
Også var det godt?
Gikk det for ham?
Gikk det for deg òg?
Men... altså, eller... Hvordan var det...
Ble du ikke sår i rumpa?
Ja, nei. Ja, litt. Veit ikke. Litt.
- Litt? - Jeg orker ikke å prate om det her, jeg.
Men du kan vel svare på om du ble sår i rumpa?
Ja, jeg ble litt sår i rumpa.
- Hallo? Hei. - Hei.
Nå orker jeg ikke å prate mer om dette her. Det var bare noe helt annet. OK?
Jeg kommer ikke til å gjøre det igjen.
Hei. Åssen går det?
Jeg kan forklare det, da. Sønnen min her spiller i korps, og jeg synger i et kor.
Mange av foreldrene i det koret har barn i korpset.
For dirigenten for koret er også dirigenten for korpset.
Hun har rekruttert oss og er veldig ambisiøs, -
så nå skal hun ha en konsert med noen fra korpset og koret.
Og da er det meningen at jeg skal synge solo.
Og det... Ja, jeg har ikke all verdens sangstemme, men...
Hva slags kor er dette her, da? Er det et kirkekor, eller?
Eh... Det er et helt vanlig kor.
Men de siste dagene har jeg begynt å... Stemmen har blitt veldig annerledes.
- Annerledes? - Den har forandret seg helt plutselig.
- Forandret seg? Hvordan da? - Har du vært borti det før?
- Hvordan forandret seg? - Den er liksom mer...
Tørrere, den er lysere. Den sitter lenger inn.
Det er vanskelig å forklare. Skjedd de siste dagene.
Har det skjedd noe annet i livet ditt? Har du vært utsatt for noe?
Noe som kan ha stresset deg?
Jeg er ikke psykolog, altså, men det skjer jo iblant -
at man opplever noe som går inn på en veldig sterkt, liksom.
Og det trenger jo ikke å være så traumatisk, -
bare noe som føles stressende, da. Og det kan jo ofte påvirke stemmen.
Ja, du tenker sånn?
Jeg vet ikke. Jeg synger jo i dusjen, så i går og i dag, -
- var stemmen veldig annerledes.
Og etter det så føler jeg at jeg snakker rart, òg.
Å ja? Du snakker òg? Men har du sår hals kanskje?
Nei, det er ikke noe sånt. Du kan jo ikke høre hvordan jeg høres ut egentlig.
- Du har aldri hørt meg før. - Nei.
Men syns du han høres annerledes ut, eller?
Egentlig ikke. Kanskje litt lysere?
Ja. Få høre på deg, da.
- Ja, altså, hvis du... - Ja, hva skal jeg synge, da?
Nei... Hva som helst.
Du kan jo synge det du sang i dusjen, for eksempel.
Ja.
Ingerid Sletten av Sillejord hadde verken sølv eller gull,
men en liten hue av farvet ull, som hun hadde fått av sin mor.
Fint. Men når du sang nå, så lurer jeg på, -
for det kan kanskje høres ut som om du har en sånn tungeblokkering.
Tunga er jo en muskel.
Hvis denne muskelen av en eller annen grunn blir veldig hard og anspent, -
så blir den liggende som en sånn klump i munnhulen og lage en blokkering.
Og det kan jo ofte forandre lyden av stemmen.
Så... Skal vi se.
Hvis du prøver å strekke ut tunga di nå.
- Sånn? - Er det så langt du klarer?
Jeg kan jo...
Nå prøver jeg å strekke på tunga, så ser jeg om muskelen gir slipp.
Gjør det vondt?
Det er jo ikke behagelig. Men jeg merker at den gir etter nå.
Hvis du klarer å fjerne det som sperrer og skaper motstand, -
så vil du bli mer avslappet. Da klarer du å bruke og kontrollere stemmen bedre.
Ja. Men hva kommer det av? Anspent tunge? Er det...
Det kan være ganske mye, det da. Men det sitter antakeligvis her, da.
Og her. Og kanskje her.
Jeg skal ikke mase om det med stress, men...
Det skjer ting i livet vårt hele tiden som vi må forholde oss til.
Det må ikke være store og omveltende ting for at det oppleves utfordrende.
- Har du lest noe av Hannah Arendt? - Eh... nei.
Nei? Hun var jo filosof.
Jeg er akkurat ferdig med en bok, som jeg fikk... Jeg snakker om den til alle.
Hun skrev mye om frihet, da.
Om hva frihet er og hvordan man skal oppnå frihet.
Og hun skiller mellom det sosiale rommet og det offentlige rommet.
Og i det sosiale rommet, så er man opptatt av identitet -
og gruppetilhørighet, av å passe inn og få bekreftelse på det.
Men Arendt, hun mener jo at mennesket er så mye mer enn det.
Og at det ikke kan reduseres til det som er akseptabelt for en liten gruppe.
Så hun var veldig opptatt av at vi alle er unike individer.
Og at vi trenger å inngå i et større fellesskap, -
med plass til ulikhet og uenighet, hvor vi er et subjektivt, tenkende menneske.
Og det er jo dette som er det offentlige rommet.
Så der hvor det sosiale rommet ofte er grobunn for det totalitære, fascismen, -
så gir det offentlige rommet en mulighet for det enkelte individets frigjøring.
Ja, det er jo mine ord, da, og kort, selvfølgelig.
Ja.
Er Gud en del av det sosiale eller offentlige rommet?
Gud? Jeg vet ikke. Jeg tror ikke på Gud.
Begge deler, kanskje.
Men hva har det med stemmen... Hva tenker du... Er det...
Jeg bare... Det var akkurat som om det var noe med deg da du kom inn her.
Nei, beklager. Ta med deg boka. Jeg har jo lest den, så...
Skal vi prøve igjen? Er du klar?
- Ja. - Ut med tunga.
Flott.
Hvorfor løy du egentlig om sangen du sang til sangpedagogen?
Du pleier å synge den der "Fortell det gamle budskap, det beste som jeg vet".
Ja, nei, jeg... Kom vel ikke på den akkurat da.
- Du synger den hver dag i dusjen. - Unnskyld!
Vi trenger litt hjelp av et par sterke karer til å bære kjøleskapet bort dit.
Kunne dere ha hjulpet oss?
- Ja, vi får vel til det. - Ja.
- Det er flott. - Jeg tar det ut, jeg.
- Gå litt foran der. - Ja.
Det er bra jobba, gutta.
Har du det? Så tar du opp først.
Glimrende.
Bare sett det på innsiden, så ordner mannen min det når han kommer hjem.
Nei, men flaks for oss, da, at dere dukka opp.
- Herlig. - Ja.
- De sa ikke takk, engang. - Jo. Gjorde de ikke det?
Nei, de sa bare "strålende" og "glimrende".
- Skjedde det noe med hånda di? - Ja, jeg tror jeg klemte den.
- Du kan bevege den, kan du ikke det? - Jo.
Da er den ikke brukket.
- En slags portal. - Å ja, du tenker på sånn...
- Du tenker på sånn pergola? - Ja, det er det det heter.
Ja, men det... I samme farge som huset da, eller?
Det hadde vært stilig, det. Kan bygge ut plattingen litt, da.
Kunne jo hatt litt sånn grønnsakskasser og sånn borti der kanskje, da.
Hadde det vært noe, eller? Så kunne gutta liksom ha kost seg litt med...
Har dere lyst til å ha litt sånn tomater og sånn borti kroken der?
Tror det hadde vært morsomt for dem å følge med utover sommeren.
Å, jeg orker ikke å tenke på hagen nå, jeg.
- Hva da? Hva er det? - Nei, jeg bare...
Hvis det hadde vært jeg som hadde hatt sex med noen andre, hva hadde du tenkt da?
- Du har jo hatt det, du. - Nei, det har jeg ikke.
- Det har du vel. - Nei. Hæ?
Rett etter at vi ble sammen. Da lå jo du med han der ekskjæresten din.
Det var jo bare for å være sikker. Altså, det betydde jo ingenting.
Du reagerte jo på det, du da. Du var jo kjempefrustrert.
Det var corny at du måtte ha sex med ham for å se om du ville være sammen med meg.
Jeg skjønte ikke hvordan det kunne gjøre deg sikker på verken det ene eller andre.
Hvis det hadde vært spesielt godt den gangen, da, hadde du valgt ham?
Hm?
Eller hvordan tenkte du?
Du kan ikke velge partner etter hvordan det føles å ligge med folk.
Det varierer jo. Da hadde jo forholdene skifta fra uke til uke, da.
Før vi var sammen, da, så hadde vi jo sex med mange forskjellige.
Og det betydde jo ingenting. Det var sex som ikke betydde noe.
Det har jo du sagt òg. Det var bare sex, liksom.
Nå betyr det plutselig alt. Jeg skjønner ikke.
Hvordan kan det være sånn? At det plutselig er det eneste som betyr noe.
Det er jo fordi det...
Det der er så lenge siden, og alt er jo annerledes nå.
Ja, jeg skjønner jo det, men jeg bare lurer på -
hvorfor er det helt umulig å ha den holdningen nå?
Hva er det som har forandra seg? Er det moralen som har forandra seg?
Hæ? Kan du ikke svare, da?
Nei, jeg må bare tenke. Jeg veit ikke hva jeg skal si. Det...
Men det handler i hvert fall ikke om moral, liksom.
Det handler jo om at vi ville gifte oss med hverandre.
Ekteskapet handler jo ikke bare om at vi skal tøyle seksualiteten.
Nei. Det handler om at vi er kjærester.
Ja, selvfølgelig.
Ja, jeg veit ikke hvorfor jeg sier så mye...
Så mye rart.
Der sitter du.
Er ikke det der vondt?
Det ser vondt ut.
Hva... Hva er det der for noe?
Drømmefanger. Fikk den av Louise.
Hun var på ferie og tok med drømme- fangere til alle. Syns du den er stygg?
- Jeg liker den, jeg. - Louise, hvem er det?
Det var hun som begynte før jul.
Hun har vært mye syk, da, hun ble sykemeldt nesten med en gang.
Veldig koselig jente. Jeg har fortalt om henne.
Det er hun som likner litt på Marit Bjørgen.
Hun som har en kjæreste som har foretatt kjønnskorrigering.
Ja.
Det må være rart å se seg selv i speilet hver dag og ikke kjenne seg igjen.
Det handler vel om noe annet enn det man ser i speilet, tror du ikke det?
Det sitter vel ikke i sveisen eller i ansiktet.
Det sitter vel inni en. Eller i blikket, kanskje.
Og så gjør man det man må for at det som fins på innsiden gjenspeiles på utsiden.
Tenker i hvert fall jeg. Det er vel bare...
Det handler vel dypest sett om å komme til et sted hvor man føler seg fri.
Det er vel derfor du drar i tunga di også? For å bli fri?
- Fri fra hva? - Fri fra, fri til.
Jeg vet ikke. Jeg klarer ikke å høre noe annerledes i stemmen din, -
men det er åpenbart noe som ikke stemmer for deg.
Syng litt, da. Så får jeg høre.
- Fortell det gamle budskap... - Det beste som jeg vet.
Fortell det gamle budskap Det beste som jeg vet
Om Jesu kraft og nåde
Og om hans kjærlighet.
Ja. Høres jo helt greit ut, det.
- Er det noe annet som plager deg? - Nå kom du på den.
Du gjorde ikke det hos sangpedagogen.
Du sa heller ikke at vi var i et kristent kor.
- Syns du det var flaut? - Nei. Folk har så mye fordommer.
Det var kanskje litt feigt. Det føltes ikke bra.
Det er ikke alltid så lett det der. Jeg skjønner deg.
- Ikke tenk at det er feigt. - Hvordan går det med hånda?
Det gjør så vondt at jeg ikke klarer å ta tak i sjampoflaska.
- Er den forstuet? - Håper ikke det. Har mye å gjøre.
- Jeg skal sy og spille... - Ja.
Det er ikke sjans i havet at jeg klarer å spille kornetten sånn her.
Hvis den ikke blir bedre til i morgen, får vi gå til lege med den, da.
Ja. Den må bli bedre.
OK. Natta.
Klarte ikke å få Hans Petter til å skjønne hvorfor man ikke spør folk hva de tjener.
- Uff. - Hva sa du da?
Han klarer ikke å skjønne hvorfor folk blir så støtt av det.
Så... jeg trur egentlig at hele episoden var mest ubehagelig for han.
For han trodde at vi tjente mye bedre.
Så viser det seg at de fleste foreldra i klassen tjener jo mye mer.
- Han ble nok litt flat. - Beholder du underbuksa på?
Du... Vi kan jo ikke ha det sånn.
Kan du ikke tilgi meg, da?
Tror du at du har det i deg?
Jeg kommer ikke til å gjøre det her igjen. Jeg lover.
Men seksualiteten er så sterk. Jeg tror ikke at du kan kontrollere den.
- Da kan det like gjerne skje med deg. - Nei.
Jeg har ikke lyst til å ha sex med andre enn deg, jeg.
Det er det som er forskjellen. Jeg har ikke det, men du har det.
Nei, det har jeg ikke. Nei.
Jeg veit ikke hva jeg skal si hvis det ikke er nok å love at jeg ikke gjør det.
For lyst. Det kommer bare over deg uten forvarsel, den bestemmer man ikke over.
Jeg kan plutselig... få lyst til... Ja, masse.
Men selv om jeg føler lyst, så kan jeg jo styre lysten.
Det er et valg jeg tar om jeg vil følge den lysten eller ikke.
Men hvis du ikke vil at jeg skal føle lyst? Det vet jeg ikke om jeg kan love.
Hvis det liksom er sånn at du vil eie både kroppen min og tankene mine.
Nei, veit du hva?
Jeg vil at du skal eie det. Hvis det gjør at du har det bra.
For jeg vil at du skal ha det bra. Det er det eneste jeg vil.
Jeg vil jo at du skal ha det bra òg.
- Men jeg har det bra når du har det bra. - Ja, men det...
Det er ikke bra.
Det verste er...
Det verste er at det er en del av meg som føler meg misunnelig på deg også.
Jeg har jo tenkt, jeg kan godt innrømme det at jeg -
har tenkt at jeg skulle hatt lyst til å gjøre noe sånt som det, jeg òg.
Men når du gjorde det, så...
Det er bare så jævlig... vondt å være den andre parten.
Jeg var ikke forberedt på at det skulle gjøre så vondt.
Kanskje det var det... Det var sikkert ikke du heller.
Nei... Nei, jeg var ikke det i det hele tatt.
Det er det som er så fælt, for i prinsippet... Og det her er helt sant.
I prinsippet så vil jo jeg at både du og jeg skal ha den friheten.
Men hvis den friheten gjør så vondt, orker jeg det da?
Akkurat nå så vet jeg ikke om jeg vil være i det forholdet her mer.
Hva mener du med det?
- Vil du gjøre det slutt? - Vet ikke, jeg.
Jeg skjønner ikke hvordan vi skal komme videre, liksom.
Nei, jeg vet ikke.
Jeg føler meg bare helt... Helt fortapt.
Du...
Vær så snill. Jeg orker ikke. Unnskyld, men jeg orker ikke.
Men...
Vil du at jeg skal legge meg i et annet rom?
Ja. Kanskje det.
Nei, vet du hva. Bli liggende, du. Jeg orker ikke å ligge i denne senga mer.
- Hva er det? - Nei, det er bare...
Jeg drømmer så... Jeg drømmer så ubehagelig drømmer om dagen.
Å. Hva er det du drømmer, da?
- Jeg drømmer egentlig at jeg... - Flasser du på ryggen?
- Hæ? - Ja.
Du har veldig tørr hud. Har du det andre steder òg?
Nei.
Se her.
Veldig guffent, da.
- Kanskje det er noe sånn psoriasis-aktig. - Hæ?
Ja, du burde sjekke det.
- Hei. - Er det noe gærent?
- Nei, nei. - Nei. Åssen går det med hånda di?
Det gjør så vondt at jeg ikke klarer å kneppe igjen skjorta.
Men i all verden. Kom her, da.
- Er den hoven, eller? - Litt, sikkert.
Den er ikke brukket, i hvert fall.
Kan du ikke ta med Klaus til legen i ettermiddag? Så får du spurt om huden òg.
- Det er den gamle skjorta mi, det? - Ja.
- Jeg drar på jobben, jeg. - M-m.
- Så får du ungene på skolen, ikke sant? - M-m.
- Men du, hvordan går det med deg? - Nei, jeg er forvirra.
- Tror jeg må snakke med noen, jeg. - Du kan snakke med meg.
Ja, men jeg må snakke med noen andre enn deg. Jeg møter Hanne etter jobb i dag.
Å ja. Skal du si alt til henne, da?
Ja. Liker du ikke det, eller?
Jeg bare syns at det handler om meg, dette her, så...
Ja, men det handler om meg også.
Hvor skal du møte henne? Skal dere spise sammen, eller?
Nei, vi skal bare ta en kaffe nede på Stockfleths ved jobben hennes.
Jeg ringer deg og sier ifra hvis det blir til at vi spiser.
Ha det.
Du...
- Var du i godt humør den dagen? - Hva da?
Hva... Ja... Ja. Hvorfor lurer du på det?
Du er alltid rett og stram i ryggen når du er i godt humør. Strutter av selvtillit.
Det er veldig tiltrekkende, det.
Som om du er... tilgjengelig for hva som helst eller hvem som helst.
Mamma pleier å kalle det å by seg fram, men... Nei, jeg vet ikke.
Hvorfor er du så dum?
Nei, det er mannen min og jeg som har gjort det.
- Det er en potensiell brannfelle. - Er det sant?
- Skal jeg komme opp, eller? - Ja.
- Jeg trur kanskje det. - Ja.
Er du dårlig, eller?
Nei, beklager. Jeg ble så svimmel, jeg ble helt shaky.
Ja. Er ikke Terje og jobber her borte, har du ringt ham?
Han skulle på Biltema, så jeg ville heller ringe til deg, jeg.
Skal jeg hjelpe deg ned, eller skal vi bare sitte litt her?
Ja.
Det er så mye rare folk. Var akkurat hos noen som hadde tapetsert igjen hele pipa.
- Ikke første gang det skjer. - Nei, men jeg ble lei meg, helt satt ut.
Jeg har jo gått og tenkt i hele dag på det jeg fortalte deg, vet du.
Kona mi og jeg prata om det i går kveld. Har nesten ikke sovet i hele natt, jeg.
Jeg tenkte kanskje det var noe sånt. Det var ikke så greit likevel.
Kanskje jeg ikke skulle ha fortalt det.
Men det hadde føltes helt feil for meg. Da hadde det føltes som om jeg hadde vært utro.
Eller hva mener du? Tenker jeg helt feil her?
Nei, jeg vet ikke.
Du vet liksom så godt hva du tenker og føler, jeg...
Kan ikke helt skjønne at du kunne tro at det kunne være så enkelt.
Det var i overkant naivt, kanskje. Du har prøvd å gjøre noe som egentlig er umulig.
Ja, men jeg har jo ikke prøvd å gjøre noen ting.
Jeg er bare så redd for at det skal rakne.
Nei, det... Eller, ja.
Det føles som om det rakner her òg, hvis det er noen trøst.
- Har du drømt at du var dame igjen? - Jeg drømmer jo ikke at jeg er dame.
Men at folk ser på meg som om jeg er dame.
- Du har drømt den igjen? - Ja. Eller nei. Eller jo.
Eller ja. Det var med Bowie...
David Bowie var der. Kom etter hvert. Vi satt på en fest i sofaen der, og jeg...
Jeg var, du... Jo, du var der også. Vi satt der, vi gutta.
Lo og tulla, som vi pleier. Og så kommer Bowie inn, -
og er sammen med andre, men får øye på meg og kommer over, og så...
Så ser han på meg på en måte som om han er skikkelig, ordentlig glad for å se meg.
Og jeg bare kjenner at jeg reiser meg opp og gir han en klem, -
og da er dere sånn "oi", sånn veldig overraska over at jeg kjente ham. Og...
Så rakk han meg hånda, og så tok jeg den.
Og så gikk vi ut i noe som var sånn... grønt.
Lyst.
Når vi går sånn hånd i hånd, og så er det akkurat som om jeg blir lengre.
Dette høres jo helt tullete ut, men for meg, så... jeg...
Han la hånden sin på ryggen min, og da ble jeg skjøvet liksom foran ham.
Da er det noe som jeg kjenner i kroppen min, -
jeg er liksom lett, og det fins en mulighet for at...
- Men så våkna jeg igjen, og da igjen... - Er det ubehagelig?
Det høres jo egentlig veldig fint ut det du drømmer.
Det er jo egentlig bare fine ting som du har drømt.
Du er så åpen, du.
Hva tenker du om meg? Hvordan ser du på meg?
- Hvordan jeg ser på deg? - Ja?
Som en veldig hyggelig kar.
Ja. Morsom og...
Men du er jo en veldig god arbeidsleder, da. Du er jo veldig tydelig, og...
- Omsorgsfull, og... - M-m.
- Du er kristen. Kanskje noe med det. - Ja.
- Snakker jeg mye om det? - Nei, men... Nei, aldri, egentlig.
Jeg hadde nok ikke sett på deg annerledes hvis jeg ikke visste at du var det, -
men det gjør kanskje noe med deg allikevel.
- Men hva sier kona di? - Nei, hun er bare lei seg.
Jeg skjønner jo det. Jeg har jo såra henne, på en måte som...
Så hun skal treffe en venninne i dag og snakke med henne. Jeg veit ikke, jeg.
Jeg skjønner at hun trenger å gjøre det, men det føles allikevel som et svik.
Men du har snakket med meg om det.
Men jeg vet ikke hvordan hun gjenforteller det.
Hva slags lys jeg kommer i da. Hun kan jo si...
Nå er du litt ute og sykler. Du må jo stole på at kona di snakker pent om deg.
Sånn som du snakker om henne.
Det er jo ikke så rart om hun har behov for å lufte ut akkurat de greiene der.
At hun har lyst på et annet perspektiv. Hvordan er hun hun skal snakke med?
Kona mi sier: "Verden formes av dem man snakker med."
Da gjelder det å finne noen å snakke med som gjør verden større, ikke mindre.
Nei, hun er vel... Hanne, heter hun, som hun skal... Hun er vel... Nei, vet ikke.
Hun gjør vel heller verden mindre, kanskje.
- Hvordan var det på skolen i dag, da? - Nei, det var... Alice hadde mensen.
Så... Hun har sånn skikkelige mensensmerter.
Hun skal snakke mer om det på YouTube-kanalen sin.
Ja... Snakker hun med deg om det?
Det er vel ikke så rart? Hun sier jeg gir henne best respons på ting hun lurer på.
Akkurat mensen, der er jeg ikke... Jeg spurte hva slags smerter det var.
Hun sa at det var kvalme, og at det kjentes ut som om hun hadde spist metall.
Og at det var som en slags krampe, som gikk ned i beina.
Det verste er at det varer livet ut. Akkurat det syns jeg er litt urettferdig.
Det varer vel ikke livet ut, da, det gir seg etter hvert.
- Mamma har jo mens? - Ja, men...
Om et par år så kommer nok hun i overgangsalderen, og da er det slutt.
Med det.
Hvordan... Hva sa du, da? Hva slags respons ga du til Alice?
Jeg sa... Jeg sa det du pleier å si når jeg tenker på døden.
Én dag skal vi dø. Alle andre dager skal vi ikke dø.
- Sa du det? - Eller... Jeg sa "du burde tenke sånn".
Sånn... noen dager har du mensen, alle andre dager har du ikke mensen.
- Klaus Melbye? - Ja.
Nå setter jeg på en støttebandasje, og så kan du kjøpe en støtteskive på apoteket.
Og så er det kanskje ikke så dumt å ta litt smertestillende imens.
Tenker du sånn Ibux da, eller?
Ibux? Nei, jeg tenkte mer på Voltaren. Pleier du å ta Ibux?
- Nei, han pleier ikke å ta noe, han. - Nei.
En i klassen som tar det. Hun sier det er veldig bra.
- Å ja? - Ja... Det er for mensensmerter, det?
Ja. Er det noe man kan gjøre hvis du har veldig sterke mensensmerter?
- Har hun det, hun venninnen din? - Ja.
- Veldig, faktisk. - Ja.
Hvis det er veldig sterke smerter, så bør hun jo oppsøke lege, -
men menssmerter er jo forbundet med fruktbarhet. I noen kulturer -
ser man på det som hellig. Fruktbarheten skal gjøre oss til gudinner.
Og da er jo mensperioden og smertene en slags feiring av dette, da.
Smerten er noe du liksom skal holde ut, være tapper.
Og så vil det styrke deg som gudinne.
Det er noe i det som er veldig livsbejaende. Kan du ikke si det til venninnen din?
- Det der skulle mamma ha hørt. - Å, er hun ikke enig i det?
Nei, hun hadde vel ikke holdt med deg i det gudinnepratet.
- Hun er kristen, tror på Gud. - Ja, men det handler mest om at hun -
syns at mensen er et slit, at hun ikke føler seg som en gudinne akkurat da.
Jeg forholder meg ikke til det gudinnebegrepet, bare så det er sagt.
Men jeg skjønner hvorfor man tyr til sånne ord. Å føde barn er noe helt spesielt.
Å oppleve at kroppen blir arena for et sånt drama som en barnefødsel er, -
det er ubeskrivelig, kroppen blir en slags slagmark.
Ja, man setter jo grenser, da, men man vil på en måte erobres også.
Det gir en helt spesiell følelse av å være natur. Og det å ha sex -
- når du er høygravid, -
det er veldig spesielt, det at kroppen din kan romme tre personer.
Det er... Ja. Det er noe mensen gir løfte om, da. Så jeg må si jeg savner det litt.
Ja. Ja, du har barn, du?
Ja, ja. Jeg har en datter som er landoppmåler, -
og en sønn som prøver å bli komiker. Han fins jo ikke morsom.
Men det har jeg hørt man ikke trenger å være. Men datteren min er morsom.
Hun har gitt meg de bildene som er bak der. Ser dere hva det er?
Det er en grønn stær og en grå stær.
Hvis man ikke kan se det, så kanskje man har det.
Ja, ja. Jeg skriver ut en resept på Voltaren til deg, jeg.
Og så en rekvisisjon på røntgen.
- Skal ikke du spørre om ryggen? - Eh... nei.
- Det... - Er det noe med ryggen din?
- Bare hvis det er tid... - Ja, men det er tid.
- Nei, jeg har fått en litt sånn... - Bare bytt plass, dere.
- En hudforandring... - Å. Hudforandring.
Skal vi se. Jeg må bare løfte litt opp her, jeg.
Å nei, da. Du flasser. Du feller det tynne laget av overhud.
Under er det bare sunn og frisk hud, -
ikke noe sårt og rødt. Ikke noe tegn på eksem eller... psoriasis.
Er det ikke litt rart? Jeg har ikke vært i sola, ikke vært noe solbrent.
Det er mye som er rart. Bare bruk litt fuktighetskrem og så høy solfaktor.
Hvis du skal jobbe ute. Og så ville jeg ventet litt med å skaffe meg tatovering.
- Det skal jeg ikke, så det er greit. - Det vil jeg ha.
- Hm? - Vil du det? Det syns jeg er en uting.
- Hvorfor det? - Folk må jo gjøre som de vil.
Men jeg syns kroppen og huden er fin nok som den er, -
og folk skaffer seg tatoveringer fordi de tror at det gjør dem spesielle.
Uansett hvor spesiell tatoveringen er, dekker den over noe som virkelig er unikt.
Nemlig alle flekkene og uregelmessighetene som huden vår har, -
og som ingen andre har maken til. Nei, så jeg er skeptisk.
På skolen har vi en lærer som har tatovert "I love my family" over halsen.
Det syns jeg høres ut som alvorlige fantomsmerter forkledd som empati.
Jeg forestiller meg at hun våkner opp og føler at hun har tatovert et kvelertak, -
og så kommer hun til meg og vil at jeg skal fjerne familien hennes med laser.
Kan jeg fortelle dere om en pasient jeg hadde en gang? Eller to? De var par.
Arkitekter, begge to.
De hadde truffet hverandre på arkitektstudiet, -
og da studietida var over, kjøpte de seg leilighet og flyttet sammen.
Jeg opplevde dem absolutt som et solid par.
De hadde samme smak, kledde seg relativt likt og snakket likt.
Vi hadde flere samtaler om politikk. Da pratet de ofte om -
at de ønsket seg et samfunn med høyere skatter og mer rettferdig fordeling.
Samtidig som de følte seg tryggere på høyresida.
Selv om de hadde vært sammen i noen år, var de like forelsket -
og ble egentlig ikke lei av hverandres selskap.
Og som alle par likte de ulike ting med hverandres kropper.
Den ene hadde en spesielt vakker linje over skuldrene, -
som kjæresten satte stor pris på og ble like opphisset av hver gang han så på den.
Spesielt en føflekk på det ene skulderbladet, -
som han kunne bli helt shaky av å ta på.
Så hadde den ene bursdag, og hva gir en arkitekt til en kjæreste som har alt?
Det kan være så mangt, men denne arkitekten hadde bestemt seg -
for å gi noe personlig, en handling som skulle uttrykke -
hvor uendelig høyt han elsket kjæresten sin.
Siden han visste at det kjæresten satte mest pris på, var skulderpartiet hans, -
gikk han like godt hen og tatoverte seg der.
Tre ord som han visste at kjæresten satte høyere enn noe annet.
Begeistringen var ikke så umiddelbar som han hadde håpet.
Bursdagsbarnet ble først bare beklemt og skuffet.
Slik du kan bli når du får en gave som du kanskje egentlig ikke ville ha.
Han prøvde å smile, selv om han innerst inne følte -
at kjæresten hadde ødelagt det aller fineste ved kroppen sin.
Det føltes som et svik.
Dessuten syntes han at fonten var feil. Det var det første han la merke til.
Og siden han ikke kunne si noe av det andre han følte, -
endte han opp med å si det, at det var rart å velge en Le Corbusier-font -
- til en Frank Lloyd Wright-tatovering.
Han hørte det idet han sa det, hvor drepende det var.
Visste med seg selv at det verste noen kan si til en nytatovert arkitekt -
- er at han har valgt feil font.
Den nytatoverte gråt. Angret.
Innrømte å ha blitt satt ut av aggressiv innredning i tatoveringslokalet.
Og at tatovøren hadde vært mye penere enn han hadde regnet med.
Men uansett hva grunnen var, så var det for sent å angre.
Det var ugjenkallelig.
Som en ulykke.
- Hvem er Frank Lloyd Wright, egentlig? - En kjent amerikansk arkitekt.
Kom de til deg for å få den fjernet, eller? Ble det slutt?
Nei, folk er ikke så overfladiske, heldigvis. Det skal mer til.
De var jo veldig glad i hverandre.
Han som hadde fått tatoveringen i gave, lærte seg å sette veldig pris på den.
Fikk ømhet for den.
Nei, det de kom til meg for, var noe helt annet. Dessverre.
- Jeg har fortsatt lyst på tatovering. - Ja. Fikk i grunnen lyst på en, jeg òg.
Hei. Er du hjemme? Er ikke du og treffer Hanne?
- Jeg kom akkurat hjem. - Ja.
- Hvor har du vært? - Nei, jeg har bare vært...
Gått hele ettermiddagen, egentlig.
- Ungene, da? - Ungene er hos naboen. De ringte.
- Hva er det du driver med? Skriver du? - Ja, eller...
- Hvor har du gått, egentlig? - Nei, bare rundt omkring i sentrum.
Jeg var på Rådhusbrygga der og satt der litt, og...
Så kom det et sånt brudepar som ville treffe meg og ville ha bilde av meg, da.
Eller sånn... liksom... for at det betyr lykke å treffe en feier på bryllupsdagen.
Ja. Lot du dem ligge med deg òg, da eller?
Unnskyld, det var... Det mente jeg ikke. Unnskyld.
- Åssen var det å treffe Hanne, da? - Det var... oppklarende.
Hva sa hun for noe?
For henne, så er det skilsmissegrunn. Hvis Knut hadde kommet hjem -
og fortalt sånt, hadde hun kasta ham ut på flekken og ikke ville sett ham igjen.
Men det er jo Hanne.
- Sånn tenker ikke du, eller? - Nei.
Men det var fint å snakke med noen andre.
Jeg har vært så anspent, liksom, det har liksom satt seg i hele kroppen.
Først, da jeg begynte å snakke om det, så begynte jeg bare å grine, -
men etter hvert så merka jeg hvordan bare det å si det høyt, -
at alt liksom bare løsna i kroppen. Og det var...
Til slutt så satt vi egentlig bare der alle tre og lo høyt.
- Det føltes egentlig veldig bra. - Lo høyt?
- Hva da, alle tre? Hvem var det? - Hanne hadde med seg en venn, Bjørn.
- Men fortalte du alt dette til han? - Ja, han var jo der.
Dessuten så er han psykolog, så han hadde jo sin vinkling på det.
- OK. Hva sa han, da? - Nei, han stilte mest spørsmål, egentlig.
Men han sa at jeg måtte sortere tankene mine.
Og så var det viktig å ta eierskap til narrativet.
- Eierskap til narrativet? - Ja, eller... fortellingen, da.
Fortelling? Det er ikke noe fortelling, dette her, da.
- Det er noe som har skjedd oss i livet. - Ja.
- Hva er det du driver... Jobber du? - Nei.
Bjørn sa at det kunne hjelpe å skrive ned alt jeg tenker og føler om det her, så...
Er det... Er det noe du ikke vil at jeg skal lese, -
eller er det noe du ikke vil jeg skal lese?
- Hæ? - Er det noe du vil at jeg skal lese?
Les, du.
- "Det er først og fremst det han gjør..." - Vet du hva.
- "Ikke så mye det han sier." - Det blir så dumt når du leser det høyt.
Hva mener du med det? Det jeg gjør, ikke det jeg sier? Jeg snakker masse, jeg.
Ja, men akkurat nå så bryr jeg meg ikke så mye om det du sier, -
det er jo det du gjør, det er jo handlingene dine jeg bryr meg om.
Kanskje derfor det gjorde så vondt òg, da du var utro, så var jo det -
- en handling som helt utelukka meg.
Jeg var liksom ikke i din verden da du... ga kroppen din til en annen.
- Skrev du "ga kroppen min til en annen"? - Ja.
Jeg har skrevet alt, jeg, egentlig. Hele historien.
Alt du har fortalt meg, alt som skjedde hjemme hos han fyren og alt etterpå.
Hele historien... med dine... dine ord?
Ja, selvfølgelig med mine ord, det er jo...
Du, hva tenker du?
Jeg veit ikke.
Du gjør det liksom til din fortelling, da.
Men det her har jo skjedd med meg òg.
Men du. Du...
- Hvorfor har dere stått opp så tidlig? - Klaus sto opp klokka fem.
Oi.
- Åssen går det med hånda? - Jo, bedre.
- Tok ned den drømmefangeren, jeg. - Jaha? Hvorfor det?
- Liker du den ikke? - Nei...
Så nå må du vrenge den, og så ser du hvordan det blir på...
Hvordan ville du reagert hvis jeg fortalte deg at jeg stadig drømmer -
at jeg treffer David Bowie og at han ser på meg som om jeg er en kvinne?
Ja, hva legger du i det, da?
Tolker du det dithen at det er et undertrykt ønske i deg?
- Jeg merker bare at det gjør noe med meg. - Som ikke er bra?
- Ja, eller kanskje det er det. - Å nei.
- Jeg merker liksom... - Det ble speilvendt. Du må ta opp.
Det er ganske... ja. Det skulle vært på andre siden.
Føler ikke du også av og til at det bare er sånn at -
livet bare handler om å begrense seg, at man bare snerper seg sammen?
- Det høres litt ut som en førtiårskrise. - Ja. Kanskje det er det det er.
- Ja, jeg skal ikke mase mer om det. - Jo, jo. Du må bare snakke om det.
OK. Så han ser på deg som om du er en kvinne. Føler du selv at du er en kvinne?
Nei, det... nei. Eller... hvordan føles det?
Hva skal en si?
Føler du at det er noe galt med kroppen din, -
at det ikke er overensstemmelse mellom hvordan kroppen din ser ut -
- og hvordan du føler deg? - Nei, jeg er jo...
Jeg er jo greit fornøyd med kroppen, det er ikke det.
Det er ikke sånn at du har en trang til å ta på deg kvinneklær?
Nei, absolutt ikke. Det handler ikke om det.
Det føles som at det stikker dypere enn det. Det er vanskelig å forklare.
Jeg tror det handler om at Bowie ser på meg på en måte ingen har sett på meg før.
Det føles så sterkt at det bare sitter i kroppen når jeg våkner.
- Sitter i hele dagen. - Men...
Ja. Liksom hvordan da? Er det ubehagelig?
Først så tenkte jeg at det var det det var, for det var så uvant.
- Men jeg syns egentlig det er litt deilig. - Ja.
Som at jeg ser ting på en annen måte fordi noen så på meg på en annen måte.
Jeg burde ikke si det her, men det er en kollega på jobben som... han...
Han har nylig hatt sex med en mann.
- Og jeg tror at... - Er det... det er ikke?
Jo. Men ikke spør om det.
- Men... - Ikke spør. Han sa at...
- Han er ikke homo, skjønner du. - Nei?
Vi kan vel diskutere det hvis han har ligget med en mann?
Homoseksualitet er ikke bare en identitet, det er jo en aktivitet òg.
Som han helt klart har deltatt i hvis han har hatt sex med en mann.
- Ja, du mener det. - M-m.
Ja, men nå var det jo... Dette handler jo om meg.
Da han fortalte om det seksuelle møtet, så -
sa han at det handlet om hvordan han andre mannen så på ham.
At han aldri hadde sett et sånt blikk.
Det handler ikke om meg, men det var som om jeg skjønte akkurat det, skjønner du?
Nei. For det handler ikke om sex? For din del.
Nei, det gjør det ikke. Det handler om...
Forventninger, at...
Man er vant til at folk forventer så innmari mye av deg, -
og så prøver du å leve opp til det.
Og så var det så utrolig befriende at noen så på meg uten de forventningene.
Hva tenker du på?
Jeg skjønner det ikke helt. Du sier at han ser på deg som om du var en dame.
Men jeg skjønner kanskje ikke helt hva som er så befriende med det.
Jeg har aldri liksom følt det å bli objektivisert -
eller definert av andre... Jeg har aldri likt det.
Nei, kanskje jeg tar feil, at det ikke handler om at han så på meg som kvinne, -
men at det verken var at han så på meg som kvinne eller mann.
At han bare så rett inn i meg.
Det var et sånt vennlig, åpent blikk uten forbehold.
At han ikke forventet noe av meg, bare lot meg være akkurat som jeg vil.
- Hva nå det er. - Høres mer ut som Gud enn Bowie.
Ja, men det å møte andre med en innstilling om -
at utgangspunktet er at kjærligheten er strategien og målet.
Møter man hverandre med den innstillingen, utvider det et hvert handlingsrom.
Bare se på enhver situasjon som en mulighet til å gjøre godt.
Han på radioen, vet du, som snakket om at den eneste konkurransen som ga mening...
... var konkurransen om å være snillest.
Vanskelig å forestille seg, men det vil alltid ende med en vinn-vinn-situasjon.
Jeg tenker at du trenger ikke å tenke på det som et problem, at du drømmer sånn.
Du kan bare tenke at det er litt fint.
En måte for Gud å fortelle deg at du kan romme alt.
Du kan hvile i det.
- Hva er det du syr, egentlig? - Jeg syr kostyme til deg.
Skikkelig stilig.
Tanken på at hun har prata om det med andre, skrevet om det med egne ord, og...
Jeg ble utrolig lei meg av det, nå er jeg veldig barnslig, kanskje, men jeg...
Jeg ble helt satt ut av det. Akkurat som det ikke var mitt lenger.
Skjønner litt hva du mener. Har det sånn med folk som er flinke til å formulere seg.
Som om de får kontroll på ting, makt over situasjonen, så står jeg igjen sånn...
- Tror det er fordi jeg er dyslektiker. - Ja, jeg er også dyslektiker.
Men jeg har jo ord for det. Jeg veit ikke.
Kan jeg bare spørre, du er sikker på at du ikke er homo?
Ja, du har spurt om det før, og kona mi har spurt om det, men...
Det er ikke sikkert at du tror på meg, men for meg, så...
Jeg mener jo det at det går an å ha sex med en mann uten å være homo.
Men hva mener du, jeg bare lurer på om du tenker det var feil av meg å gjøre det?
- Sånn moralsk? - Fordi jeg er kristen, tenker du?
Jeg vet ikke. Jeg tror ikke Jesus kom til jorden -
for å hegne om kjernefamilien eller begrense folks kjærlighetsliv.
Tvert imot, egentlig.
Jeg vet ikke. Jeg tenker jo at...
Eller det jeg tenker, er at jeg er glad for at du fortalte det til meg -
når du vet at jeg er kristen, at du har såpass tillit.
Ja, ja, men det er jo det som gjør at jeg føler meg så trygg på deg òg.
Jeg tenker jo veldig ofte på den gangen du... fortalte at du var kristen.
For da så det ut som... Da så det ut som det var litt vanskelig for deg, -
og ja, jeg kan jo godt skjønne det, altså.
Men at du fant motet det krevde å fortelle noe sånt, det ble jeg utrolig glad for.
Jeg tenkte jo på det nå, da jeg lurte på om jeg skulle fortelle dette her, -
for jeg var jo litt i tvil. Men så tenkte jeg sånn...
Det å si at man er kristen må være vanskeligere -
enn å si at man har ligget med en mann.
Og det at du viste meg den tilliten den gangen, det ble jeg så glad for.
Men hva syns du, da? At det var gærent av meg å gjøre det?
Jeg er litt usikker på hva jeg skal si, fordi... Du såret jo kona di.
Jeg kan ikke tenke at det er greit.
Nei, det var ikke det. Jeg syns ikke at det er greit, jeg heller.
Men du skulle egentlig ønske at hun ikke ble såret, du?
Ja. Jeg skulle vel egentlig det.
Jeg skulle jo egentlig det, jeg òg.
For det var noe med deg da du kom og fortalte det.
Det var akkurat som du hadde opplevd noe ordentlig fint.
- Veit ikke hvor fint det var, jeg. - Sensasjonelt, sa du.
Og når man opplever noe som er sånn ordentlig fint, -
da skal man jo være glad for det, for hvor ofte skjer det?
Selv om du føler at kona di forminsker alt bare ved å prate det bort, -
så betyr jo ikke det at du må gjøre det samme.
Det var du som opplevde det.
Du husker følelsen av å bli penetrert.
Det skal du holde for deg selv.
Og gjemme det i hjertet, som Maria gjorde.
Nå sitter gutta klare i bilen. Skal vi dra?
Kan jeg bare få si én ting først?
Beklager at jeg tværer på det her.
Hvis vi skal være helt sånn fri, og gi hverandre den friheten, -
leve helt uten begrensning, liksom, uten noe som forplikter oss, eller...
Eller binder oss.
- Ja, men vi er jo kjærester, som du sa. - Ja...
Vi føler jo kjærlighet for hverandre. Og det binder oss jo, det.
Enten vi vil det eller ei, holdt jeg på å si.
Ja, men kjærlighet, det føles liksom så... skjørt. Jeg vet ikke, jeg.
- Flyktig. - Ja.
Er det vanskelig å stole på den, da, eller?
Hvis du tenker at...
... at kjærligheten er et valg, da.
At jeg har valgt deg.
Og at du har valgt meg.
Ja...
Kanskje det...
- Hallo. - Hei.
- Wow. - Ja. Det er kostyme, da.
- Ja, nettopp. - Det er sønnen min som har sydd det.
Er det det, ja? Så imponerende.
- Med forstua hånd og greier. - Det ser jo veldig proft ut.
- Ble det bare deg, eller? - Nei da. Kona mi og gutta mine også.
- Hallo. - Se her. Hei.
- Hei. Så fin du var. - Hei.
Ja. Er du klar?
- Ja, eh... - Er du nervøs?
Ja... litt spent, kanskje.
Lykke til.
- Det er sønnen hans som har sydd kostymet. - Er det det?
For jeg vet de tanker jeg tenker
om dere,
sier Herren.
Det er fredstanker.
Og ikke tanker på ulykke.
Jeg vil gi dere framtid og håp.
Jeg vet de tanker jeg tenker om dere.
Det er fredstanker.
Tekst: Fredrik I. Gustavsen Nortext