Runt om i Asien möts två av världens mest intelligenta arter...
...och listar ut hur de kan samexistera.
Vi kanske håller bra koll på dem...
...men de tittar tillbaka på oss och lär sig.
De är mästare på anpassning och asiatiska elefanter ändrar sitt beteende efter oss,
medan vi försöker förstå dem och lära oss deras hemligheter.
ASIEN
Elefanter lämnade Afrika för mer än två miljoner år sedan,
långt innan den senaste istiden, i jakt på ett nytt hem.
Dessa forna vandrare spred sig över större delen av södra Asien.
Dr Paula Kahumbu är på Kinabatanganfloden i Borneo
och letar efter de minsta och mest sällsynta av dem.
Hon är expert på afrikansk savannelefant,
och är här för att se hur elefanterna på Borneo,
som ibland kallas Pygméelefanter,
anpassar sig till sin miljö som förändras snabbt.
Jag ser fotspår. Jag ser många.
Titta där!
Jag kan inte se dem. Jag kan bara höra dem.
Borneoelefanterna, de är så mystiska.
De har knappt blivit studerade.
De är ovanliga på många sätt. Utseendet, egenskaperna, miljön.
Från floden ser man bara orörd regnskog.
Men det är en illusion. Bara några meter bort
blir skogen en plantage med oljepalmer.
De sträcker sig så långt man kan se.
Palmolja är i allt från kakor till glass,
tandkräm till tvättmedel.
Billigt att producera, men djuren betalar ett högt pris.
Djur som orangutangen utrotas
när deras hem i skogen försvinner.
Elefanterna är också känsliga.
Det finns bara 1 500 kvar.
Deras vandringsleder är borta, så nu använder de flodbankarna
som sina vägar.
Och de simmar över floderna för att hitta mat.
Vi hörde precis en elefant trumpeta där borta.
Åh, herregud. De är där inne.
Jag tror att den kommer ner till vattnet.
Det verkar vara elefanter överallt.
Det är så spännande. Det är elefanter här borta, där uppe.
Oj, de simmar över!
Det är otroligt. Så många av de här sällsynta elefanterna.
Det är inte bara en familj. Det ser ut som flera familjer tillsammans.
De simmar över i en enorm grupp.
Jag har räknat över 30 individer redan.
Bebisarna går under vattnet, fullständigt nedsänkta.
Det som verkligen sticker ut är deras rosa, fläckiga hud.
Det är resultatet av depigmentering.
Och toppen av deras snabel har bara ett gripfinger,
inte två, som den afrikanska elefanten.
Hälften av deras skog är borta
och resten krymper snabbare än någon annan plats på Jorden.
Borneoelefanterna har varit tvungna att anpassa sig.
Även om det innebär att gå emot sina naturliga instinkter.
Skogens ljud har blivit ersatt av ljuden
från en annan värld.
Varje gång gamla palmträd huggs ner och byts ut,
ser elefanterna en möjlighet.
Elefanterna är där på några sekunder.
När de hör maskinerna,
är det som en magnet. Det är som Pavlovs hundar.
De springer in hit, trumpetar och är glada.
De äter upp vegetationen väldigt snabbt.
De är bokstavligen bara meter från maskinerna som arbetar.
Det är ofattbart.
Toppen på palmen är söt i mitten.
Så de har blivit en källa till koncentrerad mat.
De kommunicerar på en så hög volym,
för att höra varandra över ljudet från maskinerna.
Det är inte bara bisarrt att se elefanter
trivas i närheten av högljudda människoaktiviteter.
Det är också tragiskt att de har övergett sin vilda livsstil.
Bebisarna är där inne med sina mammor.
De ser allt och lär sig.
Och de kommer ha exakt samma reaktion.
När de hör maskinerna, kommer de veta att det betyder mat.
De är otroligt anpassningsbara.
Inte bara till människors närvaro, och faran det kan innebära,
men de är också väldigt anpassningsbara när deras miljö förändras.
Elefanter är lika smarta, om inte smartare, än oss.
Den asiatiska elefanten är lika avlägsen sin afrikanska kusin
som vi är från schimpanser.
De är de minsta av alla elefanter, med kortare snablar
och längre svansar.
Men de har störst hjärna av alla landdjur.
Det är användbart
när de mer och mer kommer i kontakt med oss.
Den här tjuren har sett mycket förändring under sin livstid.
Han har anledning att vara arg.
Hela hans värld har förändrats.
Som kalv var marken runt honom hans lekplats...
...och hans kök.
Nu är det avspärrat.
Han vet att man ska undvika elstängsel.
Ibland ger de en stöt. Ibland dödar de.
Men all frukt han behöver finns bortom det.
Så han återvänder i skydd av mörkret.
Det är ett smyguppdrag...
...avslöjat av specialkameror.
Han har sin egen version av mörkerseende.
Ett luktsinne så skarpt
att blinda elefanter har lett flockar.
Ingen stress.
Tjurar kan ibland vara ensamma av sig.
Men nu när vi kan beslagtagit två tredjedelar av deras hem,
går de samman...
...för säkerhet i bebodda områden...
...och för att slå till i grupp.
Det är en riskfylld strategi,
men vad den här tjuren och hans vänner kommer göra...
...är verkligen otroligt.
Få djur vet hur man använder verktyg,
men han har lärt sig att använda trä mot tråden för att rädda sig själv
från en elektrisk stöt.
När de kommit in är de tysta.
Inte ett pip, inga flaxande öron.
Deras stora fotdynor är som stötdämpare.
Fem ton elefant glider förbi...
...i spöklik tystnad.
Nu får de skörda frukten av sitt arbete.
Lyckligtvis för dem är det bara smällare ikväll.
Gift, bomber, och andra dödliga medel
dödar runt 300 elefanter om året på Sri Lanka.
Möten som de här blir vanligare
när nya vägar, fält och bebyggelser
tar över 15 000 kvadratkilometer i Sydostasien varje år.
Det trycker elefanterna närmre människor.
För att överleva har de lärt sig att förutse mänskligt beteende
och använder den kunskapen till sin egen fördel.
Thailands motorväg 3259
är en transportväg för sockerrör.
Tusentals bönder använder den för att få sina grödor till raffinaderiet.
Men den här motorvägen har en tullindrivare.
Lokalbefolkningen kallar honom The Don.
Och det här är hans territorium.
Han är en mästare på förhandling, och väger risk mot belöning...
...för att få vad som är hans.
The Don kan känna doften av en leverans som är på väg.
Han kan bedöma kvantitet med sitt luktsinne...
...och väljer ut lastbilarna med störst last.
Dags att ta ut en tullavgift.
Nästan 80 kilo av sockerrör
ger honom de 70 000 kalorierna som han behöver varje dag.
Men The Don
jobbar inte ensam.
Han har tagit med några av de yngre tjurarna.
Hantlangare,
för att visa dem hur man gör.
De tittar på The Dons teknik.
Han vet att om de inte är för giriga...
betalar förarna tullavgiften.
Som tack håller de sig borta från odlingarna.
Deras observation och kunskap om oss har hjälpt elefanter att klara sig
i ett allt mer människodominerat landskap.
Men deras långsiktiga framtid kanske beror på oss
och att vi förstår dem som individer.
Paula har sett hur vissa grupper i Afrika
hjälper till att minska konflikter mellan människor och elefanter.
Hon vill veta om liknande idéer finns här på Borneo.
Det är makalöst att asiatiska elefanter
fortfarande finns på den här kontinenten.
Det sker så mycket utveckling. Så mycket land har gjorts om
av människor.
Det leder till många situationer där människor och elefanter
kommer i kontakt med varandra.
Problemet är att
när elefanter blir skadade av människor, kommer de ihåg det.
Ibland utvecklar de en aggressiv kultur och attackerar människor,
vilket kan bli dödligt både för människor och elefanter.
Borneobiologen dr Farina Othman
anser att man behöver komma nära för att skapa
en ny förståelse mellan människor och elefanter.
Första gången jag såg Borneoelefanterna...
...minns jag att jag kände ett band till dem.
Sen bestämde jag mig för att bli elefanternas röst.
Det här är Iman.
Iman betyder tro.
Hon är oftast med sin grupp.
Men idag tror jag att hon ville ha lite egentid och njuta av vattnet, va?
Med sin unika metod har Farina blivit en handläggare,
en översättare mellan elefanterna och människorna som lever bland dem.
Jag lär mig deras personligheter, och vi har ett par elefanter
som lätt kan bli upprörda.
Så vi informerar samhället om deras personligheter och beteenden,
så att de kan vara mer förberedda
när elefanterna är nära deras mark eller deras hus.
När man förstår alla signalerna kan man undvika olyckor,
och de blir bekväma med dig.
De kommer tillåta dig att se dem, observera dem, att vara med dem.
Farinas arbete är bevis på hur värdefullt det kan vara
att någon som bor här studerar elefanterna.
Någon som förstår behoven hos både djuren och människorna.
Tack vare arbete som hennes,
har människor här börjat tänka annorlunda om elefanter,
och även gjort förändringar för att hjälpa dem.
Och fördelarna med att samexistera med elefanter kan gå åt båda hållen.
INDIEN
Med större förståelse för varandra, och om vi delar med oss av marken,
kan vi förbättra livet för elefanterna och oss själva på helt otroliga sätt.
Asiatiska elefanter har levt i Västra Ghats i Indien
i tiotusentals år.
De följer vägar som har ärvts från generation till generation.
Unga och gamla går upp till 250 kilometer för att nå årstidens matplatser.
Men det finns inte mycket att äta på den här delen av resan.
Det som en gång var skog är nu nästan bara odlingar.
Varm och fuktig luft
ger perfekta förhållanden för att odla te.
Men för elefanter kan de här kullarna
lika gärna vara en grön öken.
Teplantan innehåller toxiner som gör den bitter och oaptitlig.
Så elefanterna var hungriga...
...och ibland förstörde de allt i sin väg när de letade efter mat.
Tills bönderna upptäckte det.
De bestämde sig för att göra en förändring.
En med stor effekt.
De slutade använda ogräsmedel för att döda ogräset runt sina plantor.
Istället lät de frivilliga trädgårdsmästare göra jobbet.
Elefanterna äter inte bara ogräset...
...de bidrar också med näringsrikt gödningsmedel.
Och eftersom de nu har en naturlig, inte kemisk, ogräskontroll,
är deras te 100% ekologiskt...
...och elefantvänligt.
Elefanterna har nu en plats för att stanna och vila.
Och en chans att fylla på med energi.
Genom samarbete...
...vinner alla.
Med fulla magar fortsätter elefanterna på den sista delen av sin långa vandring.
För många är målet Kabiniskogen.
Ett 650 kvadratkilometer stort reservat.
Och ett av Indiens främsta naturområden.
Varje år öppnas en damm nedanför den här flodslätten.
Floden töms och ersätts under två månader...
...av frodig gräsmark.
Ett Utopia för elefanter, skapat av människor.
En gång om året
kan familjer samlas i säkerhet vid slutet av sin långa vandring.
Gamla vänskaper förnyas.
Nya kontakter skapas.
En plats skapad av människor...
...ger en välbehövd tillflyktsort för elefanter.
Elefanter och människor utvecklades tillsammans.
Vi har det i vårt DNA. Vi känner det när vi ser dem.
Och vi känner när de ryter och trumpetar
och brummar djupt inom oss.
Om vi behåller elefanter i våra liv och i de här landskapen...
...upprätthåller vi en del av våra egna gamla kulturer och traditioner...
...för de här djuren lär oss något om oss själva.
Undertexter: Adam Högberg