V Ázii sa dva najmúdrejšie druhy…
učia spolunažívať.
Sledujeme ich veľmi pozorne…
ale aj oni sledujú nás a učia sa.
Slony ázijské sú majstrami adaptácie a prispôsobujú sa aj nám, ľuďom,
zatiaľ čo sa im my snažíme porozumieť a odhaliť ich tajomstvá.
TAJOMSTVÁ SLONOV
ÁZIA
Slony opustili Afriku pred viac ako dvomi miliónmi rokov.
Dávno pred poslednou dobou ľadovou.
Títo pradávni pútnici sa rozšírili po väčšine územia južnej Ázie.
Doktorka Paula Kahumbuová hľadá na rieke Kinabatangan v Borneu
tých najmenších a najvzácnejších z nich.
Odborníčka na afrického slona savanového
sem prišla, aby zistila, ako sa slon bornejský,
známy aj ako Pygmy,
prispôsobil svojmu rýchlo sa meniacemu prostrediu.
Vidím stopy. Veľa stôp.
Pozrite sa na to!
Zatiaľ tie slony nevidím, ale počujem ich.
Slony bornejské sú plné záhad.
Sú málo preskúmané.
Je to zvláštny druh či už vzhľadom, znakmi alebo biotopom.
Z rieky vidíte len nedotknutý prales.
Ale je to len ilúzia. Po niekoľkých metroch
sa les mení na palmové plantáže…
a tie siahajú kam až oko dovidí.
Palmový olej je vo všetkom, od sušienok, cez zmrzlinu,
zubnú pastu až po pracie prostriedky.
Jeho výroba je lacná, ale zvieratá zaň platia vysokú cenu.
Orangutany sú na pokraji vyhynutia,
keďže ich lesný domov sa neustále zmenšuje.
Slony tým trpia tiež.
Ostáva len 1500 jedincov.
Ich migračné trasy sa zmenšili, takže teraz musia využívať brehy riek
ako svoje cesty.
A plávať cez rieku, aby sa dostali k potrave.
Zozadu sme práve počuli slonie trúbenie.
Páni! Tamto sú. Sú priamo tam.
Myslím, že ide do vody.
Zdá sa, že slony sú všade okolo nás.
To je úžasné. Slony sú tu aj tam hore.
Páni, prechádzajú cez rieku!
Neuveriteľné. Také množstvo týchto vzácnych slonov.
Nie je to len jedna rodina. Zdá sa, že niekoľko rodín
prechádza cez rieku spoločne ako jedna veľká skupina.
Napočítala som už 30 jedincov.
Mláďatá sú celé ponorené pod vodou.
Najviac ma prekvapila ich koža pokrytá ružovými fľakmi.
Je to dôsledok straty pigmentu.
Na konci chobota majú len jeden takzvaný prstový výbežok
a nie dva ako slon africký.
Prišli už o polovicu svojho lesného domova
a zvyšok sa stráca rýchlejšie ako kdekoľvek inde na zemi…
Bornejské slony sa museli prispôsobiť…
aj keď to znamenalo ísť proti svojím prirodzeným inštinktom.
Zvuky lesa nahradil hluk,
ktorý pochádza z iného sveta.
Zakaždým, keď pília staré palmy a nahrádzajú ich novými,
slony využívajú jedinečnú príležitosť.
Slony prichádzajú do niekoľkých sekúnd.
Akoby počuli stroje
a okamžite ich to pritiahne ako magnet alebo Pavlov reflex.
Všetky pribehnú naraz a nadšene trúbia.
Kŕmia sa rastlinami veľmi rýchlo.
Sú len niekoľko metrov od idúceho stroja.
Neuveriteľné.
Vrch palmy má sladké jadro.
Takže predstavujú zdroj koncentrovanej potravy.
Komunikujú mimoriadne hlučne…
aby sa navzájom počuli cez zvuky strojov.
Nie je to len bizarné vidieť slony,
ako sa im darí takto blízko človeka a jeho hlučného správania.
Zároveň je tragické, že stratili plachosť.
Mláďatá sú tam spolu s matkami.
Všetko vnímajú a učia sa.
Budú reagovať presne tak isto.
Keď začujú stroje, spoja si ich zvuk s potravou.
Sú neskutočne prispôsobivé,
zvykli si nielen na prítomnosť ľudí a hrozby
vyplývajúce zo stretu s človekom,
ale prispôsobili sa aj meniacemu prostrediu.
Slony sú inteligentné ako my ľudia, možno aj inteligentnejšie.
Slon ázijský má tak ďaleko od svojho afrického príbuzného
ako my od šimpanzov.
Je to ten najmenší druh slona, má kratší chobot
a dlhší chvost.
Tieto slony majú najväčší mozog zo všetkých suchozemských cicavcov.
Slúži im dobre,
keďže čoraz častejšie prichádzajú do kontaktu s nami, ľuďmi.
SRÍ LANKA
Tento samec za svoj život zažil veľa zmien.
Má dôvod hnevať sa.
Celý jeho svet sa zmenil.
Keď bol ešte mláďa, tak krajina okolo neho predstavovala ihrisko…
aj špajzu s jedlom.
Teraz sa tam už nedostane.
Vie, že elektrický plot nie je dobré znamenie.
Niekedy len kopne, inokedy zabíja.
Ale ovocie, po ktorom túži, je na druhej strane.
A tak sa vráti pod rúškom tmy.
Jeho prefíkanú lúpež
sme zachytili na špeciálne kamery.
Ale on má vlastné nočné videnie.
Je ním čuch tak citlivý…
že aj slepé slony vďaka nemu dokážu viesť stádo.
Len blázon by sa tam vybral.
Samce bývajú samotárske.
Ale keďže sme si privlastnili dve tretiny ich prostredia,
začínajú spolupracovať…
aby boli v obývaných oblastiach v bezpečí…
a mohli podnikať takéto nájazdy.
Je to riskantná stratégia,
ale tento samec so svojimi priateľmi sa chystajú urobiť…
čosi pozoruhodné.
Len niekoľko zvierat dokáže používať nástroje,
ale tento slon sa naučil, že na drôt môže použiť drevo
a vyhne sa elektrickému šoku.
Keď prejdú cez plot, sú potichu.
Žiadny piskot či trepot uší.
Ich veľké chodidlá fungujú ako tlmiče.
Slony s hmotnosťou päť ton sa plížia okolo
úplne potichu, ako duchovia.
Teraz si vychutnávajú odmenu za dobre odvedenú prácu.
Našťastie pre nich sú to dnes len petardy.
Jed, výbušniny a iné smrtiace prostriedky
zabijú na Srí Lanke okolo 300 slonov ročne.
Strety podobné tomuto sú čoraz častejšie,
keďže nové cesty, polia a obydlia
zaberú v juhovýchodnej Ázii každý rok 13000 kilometrov štvorcových…
POZOR SLONY
…čím sa slony dostávajú do čoraz bližšieho kontaktu s ľuďmi.
Aby prežili, naučili sa predvídať správanie ľudí
a tieto vedomosti využívajú vo svoj prospech.
THAJSKO
Po diaľnici č. 3259 sa v Thajsku
prepravuje cukrová trstina.
Tisícky farmárov ju využívajú, aby dopravili úrodu do rafinérie.
Ale táto diaľnica má svojho výbercu mýta.
Miestni mu hovoria „Don.“
A toto je jeho teritórium.
Je to skúsený obchodník, ktorý vie odhadnúť riziko a zisk…
aby dostal, čo mu prináleží.
Don dokáže vycítiť, keď sa kamión vyberie na cestu.
Vie odhadnúť množstvo len pomocou čuchu…
vďaka čomu sa zameriava na kamióny s najväčším nákladom.
Je čas vybrať mýto.
Skoro 80 kilogramov surovej cukrovej trstiny
mu poskytne 70 000 kalórii, ktoré potrebuje každý deň.
Ale Don
neprišiel sám.
Sú s ním aj mladšie samce.
Učeníci…
ktorým ukáže, ako na to.
Pozorujú Donovu techniku.
Vie, že ak nebudú príliš nenásytní…
vodiči mu mýto ochotne zaplatia.
Na oplátku sa Don s komplicmi vyhne ich poliam s cukrovou trstinou.
Pozorujú a spoznávajú nás, čo im pomáha prežiť v krajine,
ktorej čoraz viac dominuje človek.
Ale ich budúcnosť závisí od nás a od toho,
aby sme ich pochopili ako jednotlivcov.
Paula bola svedkom toho, ako niektoré komunity v Afrike
aktívne pracujú na znižovaní konfliktov medzi ľuďmi a slonmi.
Chce zistiť, či by sa podobné nápady neujali aj tu, na Borneu.
Považujem za neuveriteľné, že ázijské slony
stále prežívajú na tomto kontinente.
Krajina sa vo veľkom rozvíja a množstvo pôdy
zabral človek.
Toto má za následok, že človek a slony
prichádzajú do blízkeho kontaktu.
Problém je v tom,
že keď ľudia slonom ublížia, tie slony si to zapamätajú.
V dôsledku toho môžu byť agresívne a útočiť na ľudí,
čo môže byť smrtiace pre ľudí aj pre slony.
Miestna bornejská biologička doktorka Farina Othmanová verí,
že vzájomné zblíženie je ten najlepší spôsob,
ako nájsť pochopenie medzi ľuďmi a slonmi.
Keď som uvidela bornejského slona prvýkrát,
pocítila som silné vzájomné prepojenie.
A rozhodla som sa byť ich hlasom v ľudskom svete.
Toto je Iman.
Iman znamená „viera.“
Zvyčajne je so zvyškom skupiny.
Ale zdá sa, že dnes sa rozhodla stráviť čas osamote a užiť si vodu.
Farina využíva svoj jedinečný prístup a stala sa sociálnou pracovníčkou,
akousi tlmočníčkou pre ľudí, ktorí žijú v blízkosti slonov.
Poznám ich osobnosť a viem o niekoľkých slonoch,
ktoré sa ľahko rozrušia.
Preto informujeme miestne komunity o osobnosti a správaní týchto slonov,
takže ľudia môžu byť pripravenejší,
keď sa tieto slony objavia v blízkosti ich pôdy alebo domu.
Keď sa naučíte čítať ich signály, dokážete sa vyhnúť nehodám
a slony sa budú pri vás cítiť uvoľnene.
Ukážu sa vám, nechajú vás pozorovať ich a byť s nimi.
Farinina práca je dôkazom toho, aké cenné môže byť,
keď niekto z miestnych skúma tieto slony
a rozumie potrebám zvierat aj ľudí.
Aj vďaka jej práci
miestni ľudia začínajú vnímať slony inak,
dokonca robia zmeny, aby im pomohli.
Výhody spolunažívania so slonmi sú obojstranné.
Keď lepšie chápeme jeden druhého a delíme sa o pôdu,
dokážeme zlepšiť životy slonov aj nás tými najneuveriteľnejšími spôsobmi.
Ázijské slony brázdia Západný Ghát v Indii
už desiatky tisíc rokov…
putujúc po cestách svojich dávnych predkov.
Mladé aj staré slony putujú 240 kilometrov, aby sa dostali k potrave.
V tejto časti ich dlhej cesty je však potravy žalostne málo.
Kedysi tu bol les, ale dnes sa skoro celý premenil na poľnohospodársku pôdu.
Teplo a vlhko vytvárajú
ideálne podmienky na pestovanie čaju.
Ale pre slony tieto kopce s bujnou vegetáciou
predstavujú zelenú púšť.
Čajové rastliny obsahujú toxíny, a preto sú pre slony horké a nechutné.
Takže keď slony vyhladli…
občas pri hľadaní potravy za sebou nechávali riadnu skazu.
Až kým si to nevšimli farmári,
ktorí sa rozhodli zmeniť to.
A podarilo sa im to.
Prestali používať herbicídy na ničenie burín okolo rastlín.
A nechali dobrovoľných záhradníkov, aby urobili svoju prácu.
Slony nielen skonzumujú burinu…
ale zanechajú za sebou hnojivo bohaté na živiny.
A keďže teraz odstraňujú burinu prírodne a nie chemicky,
čaj týchto farmárov je 100% organický…
a prijateľný aj pre slony.
Slony týmto získali miesto na oddych, ktoré tak veľmi potrebovali.
A aj miesto na doplnenie paliva.
Vďaka spolupráci…
vyhráva každý.
S plnými bruchom sa slony dostávajú do poslednej etapy tejto dlhej cesty.
Pre mnohé je cieľom les Kabini.
Rezervácia veľká 650 kilometroch štvorcových.
Je to jedno z najväčších miest v Indii pre divožijúce zvieratá.
Pod týmto záplavovým územím sa každý rok otvára priehrada.
Rieka sa vysuší a na dva mesiace ju nahradia…
bohaté trávnaté pláne…
slonia utópia vytvorená človekom.
Raz do roka
sa môžu slonie rodiny bezpečne stretnúť po ich dlhej ceste.
Staré priateľstvá sa obnovia.
A nové sa vytvoria.
Priestor, ktorý vytvorili ľudia…
poskytuje tak potrebné útočisko pre slony.
Slony aj ľudia sa vyvíjali spoločne.
Máme to v našej DNA. Cítime to, keď ich vidíme.
Vnímame ich rev, trúbenie
a dunenie hlboko v kostiach.
Ak zachováme prítomnosť slonov v našich životoch a v tejto krajine…
tak si zachováme časť našej starodávnej kultúry a tradície…
pretože tieto zvieratá nás učia veľa aj o nás samotných.
Preklad titulkov: Nikoleta Vignola Kacaniova