Ympäri Aasiaa kaksi maailman älykkäimpiin kuuluvista lajeista -
selvittävät sovussa elämisen keinoja.
Voimme pitää niitä tarkasti silmällä,
mutta myös ne tarkkailevat meitä oppien.
Sopeutumisen mestareina aasiannorsut mukautuvat tapoihimme,
samalla kun yritämme ymmärtää niitä ja oppia niiden salaisuudet.
AASIA
Nämä norsut jättivät Afrikan taakseen yli kaksi miljoonaa vuotta sitten,
paljon ennen viimeistä jääkautta, löytääkseen uuden kodin.
Nämä muinaiset kulkijat päätyivät levittymään suurimpaan osaan Etelä-Aasiaa.
Tohtori Paula Kahumbu etsii Borneon Kinabatangan-joelta -
näistä norsuista pienimpiä ja harvinaisia.
Afrikan savanninorsujen asiantuntijana -
hän on täällä nähdäkseen, kuinka borneonnorsu,
jonka jotkut tuntevat nimellä pygmi,
sopeutuu nopeasti muuttuvaan ympäristöönsä.
Näen lukuisia jalanjälkiä.
Katso tuota!
En pysty näkemään näitä norsuja. Voin vain kuulla ne.
Nämä borneonnorsut ovat kovin salaperäisiä.
Niitä on hädin tuskin tutkittu.
Se on epätavallinen niin ulkonäöltään, ominaisuuksiltaan kuin elinympäristöltään.
Joelta käsin voi nähdä ainoastaan koskemattoman sademetsän.
Mutta tämä on silmänlumetta. Vain muutaman metrin päässä -
metsä muuttuu öljypalmuviljelmiksi,
jotka ulottuvat niin pitkälle, kuin silmin pystyy näkemään.
Palmuöljyä käytetään kaikessa kekseistä lähtien aina jäätelöön,
hammastahnaan ja pyykinpesuaineeseen.
Sen tuottaminen on halpaa, mutta luonto maksaa siitä korkean hinnan.
Eläimet, kuten oranki, ajetaan sukupuuttoon -
niiden metsän koteja raivaamalla.
Myös norsut ovat haavoittuvaisia.
Niitä on vain 1 500 jäljellä.
Norsujen vaellusreitit ovat supistuneet, joten niiden on käytettävä joenrantoja -
polkuinaan.
Ja uitava halki jokien löytääkseen ruokaa.
Kuulimme juuri norsun tekevän trumpettiääniä tuolla suunnassa.
Voi luoja. Ne ovat aivan lähellä.
Luulen sen laskeutuvan veden ääreen.
Norsuja vaikuttaa olevan kaikkialla ympärillämme.
Tämä on niin jännittävää. Norsuja on siellä täällä.
Ne ylittävät joen!
Aivan uskomatonta. Niin monta näistä harvinaisista norsuista.
Siinä ei ole pelkästään yksi perhe. Näyttää siltä, että useampi perhe -
ylittää joen yhdessä, valtavana ryhmänä.
Olen laskenut jo yli 30 yksilöä.
Pienokaiset menevät aivan veden alle, täysin pinnan alapuolelle.
Niiden vaaleanpunaisen kirjava iho kiinnittää todella huomioni.
Se on depigmentaation aikaansaamaa.
Ja niiden kärsien kärjessä on vain yksi tarttumasormi, joksi niitä kutsumme.
Ei kaksi, kuten afrikannorsulla.
Kun jo puolet niiden metsän kodista on mennyttä -
ja loput siitä hupenee nopeampaa kuin missään muualla planeetallamme,
borneonnorsut ovat olleet pakotettuja oppimaan sopeutumaan,
vaikka se merkitsisi toimimista vastoin niiden luonnollisia viettejä.
Metsän äänien tilalle on tullut ääniä -
toisesta maailmasta.
Joka kerta kun vanhoja palmupuita kaadetaan ja korvataan uusilla,
norsut tarttuvat tilaisuuteen.
Norsut liikkuvat sinne sekunneissa.
Norsujen kuullessa koneet -
äänet toimivat ikään kuin magneettina. Pavlovin teorian tapaan.
Ne kaikki rynnivät paikalle jännittyneinä ja trumpettiääniä muodostaen.
Ja ne ruokailevat tuon kasvillisuuden äärellä hyvin nopeasti.
Ne ovat kirjaimellisesti vain metrien päässä työskentelevistä koneista.
Se on uskomatonta.
Palmupuun latvassa on makea ydin.
Siitä johtuen niistä on tullut tiivistetyn ravinnon lähde.
Norsut kommunikoivat niin voimakkain äänin -
kuullakseen toisensa näiden koneiden äänien yli.
Sen lisäksi, että on omituista nähdä norsujen -
viihtyvän näin lähellä meluisaa ihmiskäyttäytymistä,
on myös melkoisen murheellista, että ne ovat hylänneet villit tapansa.
Pienokaiset liikkuvat siellä emojensa seurassa.
Ne todistavat kaikkea ja oppivat samalla.
Ne myös reagoivat täysin samalla tavalla.
Ne tietävät koneiden äänen merkitsevän ruokaa.
Ne ovat uskomattoman sopeutumiskykyisiä.
Eivät vain ihmisten läsnäoloon ja vaaroihin, joita voivat -
kohdata ihmisten kanssa,
vaan ne sopeutuvat hyvin myös muuttuvaan ympäristöönsä.
Norsut ovat yhtä älykkäitä, elleivät jopa älykkäämpiä kuin me.
Aasiannorsu on erkautunut yhtä etäälle afrikkalaisesta serkustaan -
kuin me simpansseista.
Ne ovat pienimpiä kaikista norsuista lyhyempine kärsineen -
ja pidempine häntineen.
Mutta niillä on suuremmat aivot kuin yhdelläkään maalla elävällä nisäkkäällä.
Se palvelee niitä hyvin -
niiden ottaessa meihin kontaktia enenevässä määrin.
Tämä uros on nähnyt paljon muutosta elämänsä aikana.
Se on syystäkin vihoissaan.
Sen koko maailma on muuttunut.
Poikasena sitä ympäröivä kotiseutu toimi sen leikkikenttänä -
ja ruokakomerona.
Ympäristö ei ole enää käytettävissä.
Uros tietää sähköaitojen merkitsevän huonoja uutisia.
Joskus niistä saa sähköiskun ja toisinaan ne tappavat.
Mutta kaikki sen himoitsemat hedelmät ovat sähköaidan toisella puolen.
Niinpä se palaa sinne pimeyden suojatessa.
Erikoiskamerat paljastavat -
tämän salamyhkäisen tehtävän.
Sillä on oma versionsa pimeänäöstä.
Hajuaisti on niin terävä,
että jopa sokeiden norsujen tiedetään johtaneen laumoja.
Pitäisi olla typerys rynnätäkseen tuonne.
Urosnorsut voivat olla joskus erakkoja.
Mutta ihmisten vallattua kaksi kolmasosaa niiden elinympäristöstä -
ne pitävät yhtä -
voidakseen olla turvassa asutetuilla alueilla -
ja järjestääkseen hyökkäyksiä.
Se on riskialtis strategia,
mutta se, mitä tämä uros ja sen ystävät aikovat tehdä,
on todella huomionarvoista.
Harvat eläimet osaavat käyttää työkaluja,
mutta tämä uros on oppinut käyttämään puuta sähköaidan metallilankaan -
säästyäkseen sähköiskulta.
Aidan taakse päästyään ne ovat äänettömiä.
Ei vikinää eikä korvien läpyttämistä.
Niiden jalkojen suuret anturat toimivat iskunvaimentimien tavoin.
Viisi tonnia painavat norsut lipuvat ohitse -
aavemaisessa hiljaisuudessa.
Nyt ne pääsevät nauttimaan työnsä hedelmistä.
Niiden onneksi tänä yönä käytössä on vain papatteja.
Myrkyt, räjähteet ja muut tappavat pelotteet -
tappavat Sri Lankassa vuosittain noin 300 norsua.
Tämänkaltaiset vuorovaikutukset ovat yleistymässä -
uusien teiden, peltojen ja asuinalueiden -
vallatessa Kaakkois-Aasiaa vuosittain yli 14 000 neliökilometrillä.
VAROITUS: NORSUJEN YLITYSPAIKKA
Tämä sysää norsut entistä lähempään kontaktiin ihmisten kanssa.
Selviytyäkseen ne ovat oppineet ennakoimaan ihmisen käyttäytymistä -
ja ottamaan tämän tietämyksen käyttöönsä omaksi parhaakseen.
THAIMAA
Thaimaan valtatie 3259 -
toimii sokeriruo'on kuljetusreittinä.
Tuhannet maanviljelijät käyttävät tietä viedäkseen satonsa jalostamoon.
Mutta tällä valtatiellä on tietullien kerääjä.
Paikalliset kutsuvat sitä mafiapomoksi.
Ja tämä on sen reviiriä.
Se on sopimuksenteon mestari, joka punnitsee riskin ja palkkion -
saadakseen kaiken, mikä sille kuuluu.
Pomo kykenee haistamaan lähestyvän jakeluauton.
Se osaa mitata määriä käyttämällä pelkkää hajuaistiaan,
kohdistaen sen kuorma-autoihin, jotka on lastattu suurimmilla kuormilla.
On tietullin keräämisen aika.
63 kilogrammaa raakaa sokeriruokoa -
tarjoaa sen päivittäin tarvitsemat 70 000 kaloria.
Mutta pomo -
ei ole täällä yksikseen.
Se on tuonut mukanaan nuorempia uroksia,
apureita,
näyttääkseen, miten homma hoidetaan.
Ne tarkkailevat pomon tekniikkaa.
Pomo tietää, että jos ne eivät ole liian ahneita,
kuljettajat maksavat tietullinsa.
Ja vastineeksi se pysyy avunantajineen poissa ihmisten sokeriruokopelloilta.
Norsujen havainnointi ja tietämys ihmisistä on auttanut niitä selviytymään -
ihmisten entistä enemmän hallitsemassa ympäristössä.
Mutta niiden pitkän aikavälin tulevaisuus voi olla riippuvainen ihmisten -
ymmärryksestä niistä yksilöinä.
Paula on nähnyt joillakin Afrikan yhteisöillä olevan -
myönteinen rooli ihmisten ja norsujen välisten konfliktien vähentämisessä.
Hän on innokas selvittämään, onko täällä Borneossa kokeiltu vastaavaa.
Minusta on erikoista, että aasiannorsuja -
esiintyy edelleen tällä mantereella.
Kehitys on niin mittavaa. Niin paljon maata on muunnettu -
ihmisten käyttöön.
Toteamme monia tilanteita, joissa ihmiset ja norsut -
joutuvat kosketuksiin keskenään.
Ongelmana on,
että ihmisten vahingoitettua norsuja ne muistavat sen.
Joskus ne kehittävät aggressiivisen kulttuurin käyden ihmisten kimppuun,
mikä voi osoittautua kuolettavaksi sekä ihmisille että norsuille.
Paikallinen borneolainen biologi, tohtori Farina Othman,
uskoo, että inhimillinen lähestyminen on paras tapa muodostaa -
uusi ymmärrys ihmisten ja norsujen välille.
Nähtyäni ensimmäistä kertaa borneonnorsuja -
muistan tunteneeni syvää yhteyttä niihin.
Sitten päätin, että minusta tulee norsujen äänitorvi.
Tämä on Iman.
Iman tarkoittaa uskoa.
Yleensä tämä naaras on ryhmänsä kanssa.
Mutta tänään uskon sen halunneen viettää omaa aikaa vedestä nauttien.
Ainutlaatuista lähestymistapaansa käyttäen Farinasta on tullut sosiaalityöntekijä,
tulkki yksittäisten norsujen ja niiden keskuudessa elävien ihmisten välillä.
Opin tuntemaan niiden luonteita, minkä ansiosta tiedämme muutaman norsun,
jotka voivat helposti järkyttyä.
Niinpä tiedotamme paikallisia yhteisöjä niiden luonteista ja käyttäytymisestä,
jotta ihmiset voivat olla paremmin valmistautuneita -
näiden norsujen lähestyessä heidän maitaan tai talojaan.
Kaikki nämä signaalit ymmärtämällä voidaan välttyä onnettomuuksilta -
ja saada ne viihtymään ihmisten seurassa.
Ne sallivat katselemisen, tarkkailemisen ja ajan viettämisen niiden läheisyydessä.
Farinan työ on todiste siitä, kuinka arvokasta voi olla,
kun joku paikallinen tutkii näitä norsuja.
Joku, joka ymmärtää sekä eläinten että ihmisten tarpeet.
Tämänlaisen työn ansiosta -
ihmiset täällä alkavat ajatella norsuista eri tavalla,
tehden jopa muutoksia niitä auttaakseen.
Ja norsujen kanssa sovussa elämisen edut voivat toimia molempiin suuntiin.
INTIA
Paremmalla ymmärryksellä toisiamme kohtaan ja kotiseutumme jakamalla -
voimme parantaa sekä norsujen elämää että omaamme mitä uskomattomimmilla tavoilla.
Aasiannorsut ovat kävelleet Intian Länsi-Ghattien alueella -
kymmeniä tuhansia vuosia -
seuraten sukupolvelta toiselle välittyneitä reittejä.
Kaikenikäiset norsut vaeltavat jopa 240 kilometriä kausittaisiin ruokapaikkoihin.
Mutta niille on vain vähän syötävää tällä osuudella niiden kulkemaa pitkää matkaa.
Alue, joka oli joskus metsää, on nyt lähes täysin viljelysmaata.
Lämmin ja kostea ilma -
muodostaa täydelliset olosuhteet teen kasvattamiselle.
Mutta norsuille nämä rehevät kukkulat -
voisivat yhtä hyvin olla vihreitä aavikkoja.
Teepensaiden toksiinit tekevät niistä kitkeriä ja ruokahalua herättämättömiä.
Joten nälkäisiksi tultuaan -
norsut jättivät joskus jälkeensä tuhoja ravintoa etsiessään.
Kunnes maanviljelijät huomasivat sen.
Ja päättivät tehdä muutoksen.
Muutoksella oli huomattava vaikutus.
He lopettivat rikkaruohomyrkkyjen käyttämisen kasviensa ympärillä -
ja antoivat vapaaehtoisten jättimäisten puutarhurien kitkeä rikkakasvit.
Sen lisäksi, että norsut syövät rikkakasvit,
ne myös jättävät jälkeensä ravinteikasta lannoitetta.
Ja koska heidän rikkakasvien torjuntansa on nyt luonnollista eikä kemiallista,
viljelijöiden tee on 100-prosenttisesti luonnonmukaista -
ja norsuystävällistä.
Norsuilla on nyt erittäin kaivattu levähdyspaikka.
Ja mahdollisuus tankkaamiseen.
Yhteistyötä tekemällä -
jokainen voittaa.
Täysine vatsoineen norsut jatkavat kohti tämän pitkän vaelluksen viimeistä etappia.
Monelle matkan määränpäänä on Kabinin metsä.
Lähes 650 neliökilometrin alue.
Ja yksi Intian merkittävimmistä luonnonvaraisista alueista.
Joka vuosi tämän tulvatasangon alapuolella avataan pato.
Joki valutetaan tyhjiin ja kahden kuukauden ajan sen korvaa -
rehevä ruohotasanko,
luoden norsuille keinotekoisen utopian.
Kerran vuodessa -
perheet voivat yhdistyä turvallisesti pitkän vaelluksensa päätteeksi.
Vanhoja ystävyyssuhteita elvytetään.
Uusia tuttavuuksia solmitaan.
Ihmisten luoma tila -
tarjoaa norsuille erittäin kaivatun turvapaikan.
Norsut ja ihmiset kehittyivät yhdessä.
Se on meidän DNA:ssamme. Aistimme sen nähdessämme niitä.
Ja tunnemme niiden karjaisut, trumpettiäänet -
ja huudot luissamme ja ytimissämme.
Mikäli säilytämme norsut elämässämme sekä näissä maisemissa,
ylläpidämme osaa omista muinaisista kulttuureistamme ja perinteistämme,
sillä nämä eläimet opettavat meille jotakin itsestämme.
Tekstitys: Kati Bovellan