Aaltojen alla elää salaperäinen olento, -
joka on dinosauruksiakin vanhempi.
Tursas.
Ne ovat uskomattoman erilaisia.
Ne vaihtavat väriä hetkessä -
ja muotoaan lähes millaiseksi tahansa.
Ne ovat planeetan todelliset naamioitumisen mestarit.
Nyt meille alkaa selvitä, -
että ne ovat eräitä planeetan älykkäimpiä olentoja.
Kaksi vuotta niiden maailmassa kertoo, että ne käyttävät työkaluja.
Olin järkyttynyt näkemästäni kehittyneisyyden tasosta.
Ne ajattelevat luovasti.
Kommunikoivat muiden lajien kanssa.
Ehkä jopa näkevät unia.
Joskus mietin, näkevätkö mustekalat unta minusta.
Miettivätkö ne, mikä tai kuka olen.
Alamme vasta ymmärtää, mitä kerrottavaa niillä on meille.
Keskustelin juuri mustekalan kanssa.
Syvällä merenpinnan alla -
jättiläistursasnaaras -
vartioi muniaan salaisessa luolassa.
Se ei jätä niitä -
edes mennäkseen syömään.
Ne tarvitsevat sen suojelua.
Se on huolehtinut niistä yli seitsemän kuukautta.
Se nääntyy hitaasti nälkään.
Poikasten suojeleminen -
on sen viimeinen teko.
Tämä pieni, riisinjyvän kokoinen mustekala -
lähtee yksin maailmalle.
Se ei tunne emoaan tai sisaruksiaan.
Mustekalat ovat luonnon äärimmäisiä erakkoja.
Tai niin tutkijat ovat luulleet.
National Geographicin tutkija tohtori Alex Schnell -
on tutkinut eläinpsykologiaa vuosien ajan.
Hän uskoo, että mustekalat ovat sosiaalisempia kuin tajuamme.
Kun viettää aikaa tursaan kanssa, -
ne ovat yhtä kiinnostuneita meistä kuin me niistä.
Monen sukellustunnin aikana Pohjois-Australiassa -
Alex on voittanut ujon -
Octopus cyanea -naaraan luottamuksen.
Välillämme oli hetki, -
jolloin sen täytyi päättää, etten ole uhka sille, -
ja antoi minun seurata sitä.
Alex on jopa antanut sille nimen.
Sillä oli pieni arpi silmän alla. Siksi nimesin sen Scarlettiksi.
Vaikka se hyväksyy Alexin, Scarlettin kaltaiset tursaat -
varovat yleensä omiaan.
Ne ovat yksinäisiä kulkijoita.
Tursaat, jotka törmäävät toisiinsa usein joko parittelevat, -
syövät toisensa tai molempia.
Kun toinen tursas lähestyy Scarlettia, Alex on huolissaan.
Olin hyvin hermostunut.
Koskaan ei tiedä, miten näissä tilanteissa käy.
Ne mittailevat toisiaan ja tummentavat ihonväriään.
Se on usein merkki aggressiosta.
Scarlettin on selvitettävä, mitä tunkeilija haluaa.
Siihen on vain yksi keino.
Octopus cyanea -lajissa on outoa se, -
että niiden on kosketettava toisiaan selvittääkseen, mitä toinen haluaa.
Scarlett käyttää imukuppejaan, -
jotka ovat 25 kertaa ihmisen sormenpäätä herkempiä, -
kätelläkseen muukalaista.
Se on koiras, joka etsii kumppania.
Scarlettia ei kiinnosta. Koiras ei kuitenkaan luovuta.
Scarlett on pulassa.
Jos koiras puristaa lonkeron sen ympärille, se voi tukehtua.
Oli helpotus nähdä sen pääsevän vapaaksi.
Sosiaalinen kanssakäynti on vaarallista.
Voi ymmärtää, miksi Scarlettin kaltainen tursas -
valitsee olla yksin.
Se kuitenkin vaikuttaa tyytyväiseltä Alexin seuraan.
Voin muodostaa sosiaalisen siteen mustekalan kanssa. Ehkä käsitys -
niiden yksinäisyydestä ei olekaan totta.
On todisteita siitä, että mustekalat käyttävät älyään, -
kun ne punnitsevat, kenen lähelle mennä.
Ne eivät ole epäsosiaalisia, vain tarkkanäköisiä.
Varsinkin vastakkaisen sukupuolen suhteen.
Ymmärtääksemme, miten tursaat valitsevat kumppaninsa, -
meidän on tutkittava niiden seurustelutapoja.
Indonesiassa yhden mustekalan rakkauselämä -
auttaa muokkaamaan niiden suhteiden sääntökirjaa.
Laskuveden vankina pesässään -
tämä Abdopus aculeatus -koiras ei malta odottaa vapautumistaan.
Nimittäin kun vesi nousee, -
se lähtee etsimään romanssia.
Se tulee pesästään vain muutamaksi tunniksi päivässä, -
joten sen on kiirehdittävä.
Onneksi sen sijainti tarkoittaa, että kumppaneita riittää.
Kaikki paikalliset mustekalat ottavat nousuvedestä kaiken irti.
Nämä ovat tursaiden pikatreffit.
Tilanne on niin epätavallinen, -
että meribiologi tri Christine Huffard on tutkinut sitä 20 vuotta.
Nämä tursaat ovat vuorovaikutuksessa useita kertoja päivässä.
Mitä enemmän tarkkailen Abdopus aculeatus -tursaita, -
sitä enemmän ihmettelen, mikä saa aikaan sosiaalisen kanssakäymisen.
Voisiko tiivis alue olla syy siihen, miksi nämä tursaat rikkovat kaavaa -
sosiaalisen kanssakäymisen suhteen?
Nuori koirat on huomannut naaraan.
Kokeneempi raidallinen kilpailija ehtii kuitenkin ensin paikalle.
Sen ojennettu lonkero on avoin parittelukutsu.
Nuori uroksemme on valmis taistelemaan naaraasta.
Urokset painivat. Jokainen kahdeksasta lonkerosta liikkuu itsenäisesti.
Kyseessä on äärimmäinen välienselvittely.
Kyse ei ole vain fyysisestä taistelusta, vaan tiedonkeruusta.
Se oppii asemansa naapureiden keskuudessa -
ja mitä resursseja sillä ehkä on.
Millainen käytös on sopivaa. Mistä sen pitää taistella.
Nämä mustekalat eivät vain asu yhdessä, -
vaan niistä tulee myös fiksumpia sen takia.
Se on sosiaalista oppimista.
Tutkijat eivät tienneet, että villit mustekalat pystyvät siihen.
Nuori uros etsii yhä rakkautta.
Nyt sillä on kuitenkin uusi strategia.
On parasta valita naaras, joka ei ole jo varattu.
Se aloittaa keskustelun.
Kymmenet tuhannet väriä vaihtavat ihosolut lähettävät viestin.
Tutkijat kutsuvat näytöstä "ohi meneviksi pilviksi".
Naaraan reaktio näyttää lupaavalta.
Koiras lähestyy.
Se nostaa silmän päällä olevan nystyrän.
Se on kuin pieni sormi, lihaisa ulkonema.
Se näyttää mahdollisimman isolta.
Sen valkoinen tausta ja iso musta raita kertovat, -
että se joko tappelee tai parittelee naaraan kanssa.
Sen lähentely on tepsinyt.
Se ojentaa erityisen parittelulonkeronsa.
Sen muunneltu kärki toimittaa spermapaketin.
Jos se vain löytää oikean paikan.
Ei vieläkään.
Naaras alkaa olla kärsimätön ja nälkäinen.
Jos naaras haluaa metsästämään, koiras pysyttelee kyydissä.
Parittelua liikkeessä.
Tällä pikkukaverilla on ollut jyrkkä oppimiskäyrä.
Sen päätös olla vuorovaikutuksessa muiden kanssa, -
oli kyse sitten tappelusta, kommunikoinnista tai parittelusta, -
on tehnyt siitä fiksumman ja menestyneemmän.
Mutta onko Abdopus aculeatus ainoa laatuaan?
Christine ei usko niin.
Voi selvitä, että on muitakin sosiaalisia tursaita.
Ehkä se ei ole niin epätavallista kuin luulemme.
Abdopus aculeatus -tursaiden on pakko olla vuorovaikutuksessa, -
mutta on paikkoja, joissa mustekalat päättävät kokoontua yhteen.
Yli 150 kilometrin päässä Costa Rican rannikolta.
Lähes kolme kilometriä merenpinnan alapuolella -
yhdessä maailman äärimmäisimmistä ympäristöistä -
tutkijaryhmä teki merkittävän löydön.
Upouuden lajin.
Sen lempinimi on doradotursas.
Laji on niin uusi tieteelle, ettei sillä ole vielä virallista nimeä.
Tursaita ei löytynyt vain pari kappaletta, -
vaan yli sata.
Lähes kaikki ovat naaraita, jotka huolehtivat munistaan.
Tämä on yksi neljästä syvänmeren mustekalojen lisääntymispaikasta.
Mikä houkuttelee niin monia emoja juuri tähän paikkaan?
Syvänmeren lähde, jossa lämmin vesi virtaa merenpohjan halkeamista.
Se nopeuttaa munien kehitystä.
Muiden lähellä oleminen on hinta, joka siitä kannattaa maksaa.
Emot ovat täällä yhdessä lähes kaksi vuotta poikasten kasvaessa.
Jokainen poikanen symboloi niiden keskinäistä suvaitsevaisuutta.
Tutkijat uskovat, että samanlaisia paikkoja on vielä löytämättä.
Niissä tuhannet mustekalat voivat unohtaa erimielisyytensä -
turvatakseen seuraavan sukupolven.
Mitä tapahtuu, kun eri lajeja olevat mustekalat kohtaavat?
PHILLIP BAYN SATAMA AUSTRALIA
Tohtori Alex Schnell on kuullut, että tämän laiturin alla -
tapahtuu jotain epätavallista.
Toiminta tapahtuu yöllä.
Minulla on vain taskulampun pieni valo opastamassa minua.
Vedessä liikkuessa tulee aavemainen tunne.
Huomasin kaksi pientä silmää.
Se oli Octopus pallidus.
Se tuli esiin, ja...
...meillä oli hieno hetki, kun sen imukupit koskettivat kättäni.
Tuntui kuin se olisi kutsunut minut uimaan kanssaan.
Octopus pallidus johtaa Alexin keinoriutalle, -
jonka sukeltajat ovat luoneet.
Se ei ehkä näytä kummoiselta, -
mutta se tarjoaa mustekaloille kaiken tarvittavan.
Niitä on kaikkialla.
Ne kurkkivat Alexia joka kolosta.
Se ei kuitenkaan ole ainoa asia, joka kiinnitti Alexin huomion.
Yleensä näen yhden tai kaksi tursasta.
Ne ovat yleensä samaa lajia.
Täällä on noin sata yksilöä, -
jotka ovat viittä eri lajia. Ne elävät yhdessä.
Niitä on golfpallon kokoisista tursaista -
rantapallon kokoisiin.
Se on uskomaton mustekalakeidas, -
jossa elää useita lajeja.
Kiinteistöt ovat saattaneet houkutella tänne paljon tursaita.
Se ei selitä, miten eläimet, jotka normaalisti tappelisivat -
tai jopa tappaisivat toisensa, elävät täällä sopusoinnussa.
Minulla on teoria, joka voi auttaa selittämään ilmiön.
Siellä on viisi eri lajia, joilla on hyvin erilaiset luonteet.
Macroctopus maorum, eräs suurimmista lajeista, on melko ujo.
Sitten on pikkuruinen Octopus berrima, jolla riittää tarmoa.
Se on täydellinen sekoitus persoonallisuuksia.
Ehkä, aivan kuten meilläkin, -
erilaisuus auttaa niitä tulemaan toimeen.
Tässä kukoistavassa tursaskaupungissa -
ne ovat oppineet uhmaamaan vaistojaan ja elämään rauhassa yhdessä.
ISO VALLIRIUTTA AUSTRALIA
Tursaat älyävät valita kumppanuuden, kun sillä on merkitystä.
Mutta kenen kanssa ne tekevät yhteistyötä?
Alexin suosikkierakko Scarlett saalistaa riutalla.
Eikä se ole ainoa.
Meriahven.
Se voi kasvaa metrin pituiseksi ja painaa kolme kertaa Scarlettin verran.
Se on tarpeeksi iso ollakseen uhka.
Scarlett pitää sitä silmällä.
Mutta ei siksi, että pelkäisi.
Kun pikkukalat pakenevat...
...ne ovat sen ulottumattomissa.
Eivät kuitenkaan Scarlettin.
Sen on kutsuttava apuun tursasapujoukot, -
ja muutettava kehonvärinsä kuviollisesta kalpeaksi.
Tämä on Scarlettin odottaman signaalin alku.
Tämä meriahven on nyt sen metsästyskaveri.
Scarlett katsoo, kun se näyttää, mistä etsiä.
Sitten etsintä alkaa.
Kun se on oikeassa kohdassa, taimen palaa normaaliin kuvioonsa.
Ne näyttävät käyttävän kehojaan toiselle viestimisessä.
Yksi ihmiskielen perustavanlaatuinen osatekijä -
on sanaton viestintä.
Tyttäreni on yksivuotias.
Hän on jo alkanut osoitella asioita.
Voin päätellä, että hän haluaa juotavaa, jos hän osoittaa pulloa.
Kaloilla ei ole kättä, jota osoittaa, joten ne seisovat päällään.
Täällä eri lajien välillä on ainutlaatuista viestintää.
Scarlett saa apua ruoan löytämisessä.
Jos se ei saa kaloja kiinni, -
meriahvenelle jää enemmän.
Se on ryhmätyötä.
Alex on saanut idean improvisoituun kokeeseen.
Tiede alkaa usein ideasta, vaikka hullustakin.
Nähtyäni mustekalan saalistavan kalojen kanssa päätin kokeilla jotain.
Tänään Scarlett metsästää yksin.
Seuraan sitä ja odotan, -
että se huuhtoo äyriäiset esiin korallin seasta.
Huomaan, että se ei havaitse kaikkia rapuja.
Aloin osoittaa niitä kohti.
Yllätyksekseni se reagoi.
Se ymmärsi, mitä yritin viestiä sille.
Scarlett nappaa nopeasti Alexin näyttämän saaliin.
Ehkä se piti minusta enemmän metsästyskumppanina.
Esitin kalan roolia, mutta en vienyt sen saalista.
Oli outoa ja ihanaa olla vuorovaikutuksessa Scarlettin kanssa.
Yli 550 miljoonan vuoden evoluutio erottaa meitä, -
mutta me keskustelemme.
Se tuntui taianomaiselta.
Mitä enemmän vietämme aikaa tursaiden kanssa, sitä enemmän ne yllättävät.
Jokainen merkittävä uusi löytö...
...murtaa uskomukset siitä, mihin ne pystyvät ja mitä niiden pitäisi tehdä.
Ne ovat kaukana elinikäisistä erakoista, -
vaan ne voivat olla sosiaalisia eläimiä.
Ne käyttävät taitojaan valikoivasti edistyäkseen.
Tursasemoista, -
jotka tekevät parhaansa poikastensa eteen -
lajienvälisiin kumppanuuksiin.
Jopa meidän kanssamme.
Kunhan se sopii niille.
Mitä salaisuuksia on vielä paljastamatta?
Vain aika näyttää.
KULISSIEN TAKANA
Kun National Geographicin tutkija tohtori Alex Schnell -
lähti ensimäistä kertaa etsimään Octopus cyaneaa, -
hän osannut kuvitellakaan tulevaa matkaansa.
Tai tulevaa ystäväänsä.
Tämä on aika uskomatonta. Sinä kiehdot sitä.
Yhtä paljon kuin se kiehtoo minua.
Miksiköhän? Tunnistaako se ajattelevan olennon silmistä?
Minusta tuntuu, että uteliaisuus ohjaa niitä.
Niin. Sen sinua kohtaan tunteman uteliaisuuden voi aistia.
Octopus cyaneat ovat yleensä arkoja, -
mutta tämä yksilö toivotti Alexin tervetulleeksi maailmaansa.
Uskomatonta, miten nopeasti se hylkäsi ajatuksen, -
että saatat olla uhkaava.
- Uteliaisuus voitti vaarasignaalit. - Kyllä.
Isompi, tuntematon olento voi olla mitä vain.
- Ehdottomasti. Se tekee aloitteen. - Niin.
Kosketuksen. Se on todella tärkeää.
Alex ei koskaan uneksinut, että niin vieras ja erilainen eläin -
ottaisi häneen yhteyden.
Mitä sen taustalla voi olla?
Sillä ei ole mitään sisäistä muistoa sellaisesta.
Kysyn sitä itseltäni jatkuvasti.
- Sen aivoissa tapahtuu paljon. - Kyllä.
Scarlettin kanssa vietetty aika todisti tursaiden älykkyyden.
Ne oppivat nopeasti, koska niiden on pakko.
Niillä ei ole ketään, keneltä oppia. Ne eivät asu sisarusten kanssa.
Tieto ei periydy kulttuurisesti tai vanhemmilta.
Kaikki opitaan niiden ympäristöstä.
Niinpä.
Eivätkö niiden aivot kehitykin nopeasti omiimme verrattuna?
- Fysiologisesti? - Se on nopeatempoista elämää.
Panokset ovat korkeat. Kukaan ei suojele.
- Aivan. - Niiden on opittava nopeasti.
Niillä ei ole luonnollista suojaa, -
kuten kilpeä, hampaita, tai kynsiä.
Ne voivat piiloutua, suunnitella, katsella ja laatia strategioita.
- Aivan. Mieli on niiden ase. - Kyllä.
Ne ovat tavallaan tiedemiehiä. Samalla tavalla kuin lapset.
Haluavat tietää, miten asiat toimivat. Uteliaat mielet kehittävät teoriaa -
siitä, miten maailma toimii ympärillä.
Se on täysin vaihtoehtoinen tie älykkyyteen.
Se houkuttelee minua tutkimaan näitä eläimiä.
Nämä kaverit rikkovat kaikkia sääntöjä.
Älykkyytensä ja uteliaisuutensa ansiosta -
tursaat voittavat lähes kaikki elinympäristönsä esteet.
Ne ovat ongelmanratkaisun neroja, jotka eivät koskaan sammu.
- Se nukkuu. - Niin nukkuu.
Tursaan kuorsausta.
Se on mielenkiintoista, koska se käy läpi unisyklin, -
mutta sitten tulee hetki, jolloin se alkaa liikkua melkoisesti.
Se on unen aktiivinen vaihe.
- Se on kuin REM-unta. - Ehdottomasti.
Kun ihmisillä on unen aktiivinen vaihe, me näemme unta.
- Aivan. - Sekin saattaa nähdä unta.
Se näkee unta. Usko pois. Katso nyt.
Ne ovat kuin koiran tassut, kun se jahtaa kaneja unissaan.
Emme tiedä, että koirat näkevät unta, mutta kuitenkin tiedämme sen.
Unet ovat minulle tärkeitä.
Teen paljon luovaa työtäni unissa.
Sanoin aina, että se on oma yksityinen striimauskanavani, joka on ilmainen.
Avatar perustui unessa nähtyihin kuviin.
Samoin Terminator ― tuhoaja.
Elokuvassa Aliens oli uniin perustuvia kohtauksia.
Minusta on selvää, että se näkee unta.
Emme tiedä, mistä se näkee unta.
Emme niin.
Aktiivisen vaiheen aikana se nykii ja vaihtaa väriä.
Se tekee niin juuri nyt.
Se voi tarkoittaa, että se prosessoi muistoa.
Se voi johtua kokemuksesta, sijainnista, -
maantieteellisestä kartasta tai muistikartasta.
Muistikartta elinympäristöstä -
voi pelastaa sen hengen jossain tulevassa kohtaamisessa.
Jopa niiden käytöksen ja ihon muutosten havainnointi -
on ikkuna niiden mieleen.
Vaikka emme voi puhua niiden kanssa, niiden iho kertoo tarinoita.
Se todella kertoo tarinan.
Jos mustekalat näkevät unta, -
se on yksi monista salaisuuksista, joita tutkijat eivät ole selvittäneet.
Mitä enemmän vietämme aikaa niiden maailmassa, -
sitä enemmän opimme niiden älykkäistä selviytymistavoista.
Vain 10 vuotta sitten -
suuri joukko doradonaaraita löydettiin 3 000 metrin syvyydestä.
- Tämä on sinun reviiriäsi. - Olen nähnyt näitä monta kertaa, -
mutta en ole nähnyt tällaista kokoontumiskäyttäytymistä, -
jossa niitä on paljon yhdessä paikassa. Yleensä ne ovat yksin.
Tursaslajeja on 300, ja useimmat niistä ovat erakkoja.
On kuitenkin kourallinen lajeja, jotka kokoontuvat -
pieniin yhteisöihin.
Ne ovat kokoontuneet tänne yhdessä -
hyödyntämään tuuletusaukosta tihkuvan kuuman veden.
Uskot siis, että veden lämpö -
saa munat kehittymään nopeammin.
Lintukin pitää munat lämpimänä.
Aivan. Muuten se kestäisi liian kauan.
Tursaiden joukolle ei ole edes olemassa nimeä.
Miksi kutsuisit sitä? Tursaiden parveksi?
- Tursasparveksi. - Tursasparveksi.
Aina kun menee syvälle meressä, -
löytää jotain uutta.
- Kuinka syvälle olet mennyt? - Paljon tätä syvemmälle.
Itse asiassa maailman syvimpään paikkaan.
Mutta 150 tai 300 metrin syvyydessä -
on pilkkopimeää.
- Tuossa ollaan 3 000 metrissä. - Aivan.
3 000 metrin syvyydessä.
Siellä on siis koko ajan pilkkopimeää ja kylmää.
Kuulemma olet nähnyt myös "Dumbo-mustekalan" eli mustakalan.
Mustakalat ovat kauniita.
Aivan upeita. Niillä on pienet pääevät.
Ne näyttävät Dumbon korvilta, mutta ovat evät.
Niin.
En usko, että muilla lajeilla on tuollaiset evät päässään, -
mutta ne ovat upeita, läpikuultavia -
ja ne vähän hohtavat. Ne ovat todella kauniita.
Saatko inspiraatiota näistä tutkimusmatkoista?
Ehdottomasti. Tulevassa Avatar-elokuvassa on hahmoja, -
jotka ovat saaneet innoituksen syvänmeren pääjalkaisista.
- Erinomaista. - Kiitos.
En voi sanoa siitä nyt enempää.
Nämä mustekalat näyttävät erityisen paljon avaruusolioilta.
Kaikki tursaat muistuttavat avaruusolentoja.
Se vetää meitä puoleensa, -
koska meitä ihmisiä kiehtoo kaikki tuntematon ja vieras.
Tässä on hyvin avaruusolentomainen eläin, -
mutta voimme samaistua niihinkin.
Niissä on tuttuja piirteitä, joihin voimme samaistua.
Merellä on paljon opetettavaa. Myös paikoissa, jotka luulemme tuntevamme.
Ehdottomasti. Opittavaa on vielä paljon.
Siellä alhaalla on aivan erilainen maailma.
Se on totta.
Suomennos: Iida-Maria Rautoma