Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ett, to, tre.
Da jeg først møtte Johnny,
tenkte jeg at han var for snill til å skrive så bra musikk.
Han har en magisk evne.
Man hører musikken hans for første gang og kan ikke glemme den.
Folk over hele jorda elsker ham, selv om de ikke innser det.
Hvor mange komponister kan man høre starten på musikken til
og øyeblikkelig vite hvilken film det er?
Musikken hans er behagelig for meg.
Jeg vet med en gang at det er John.
Dette er Johns virkning på folk.
Man hører musikken og tenker: "Det er den fyren."
Slik man tenkte med Michael Jordan.
Og Bach.
John Williams er bare "den fyren".
Man kan ikke unngå ham.
Han er ofte løsningen.
Publikum knytter seg til Johns musikk på et dypt nivå.
Som om den alltid har vært med oss.
Han satte seg ned og laget sangene.
Nå er de del av vår kollektive psyke.
Han er mer enn en komponist.
Han er en genial fyr som forstår forholdet mellom bilder og lyd.
Han er det perfekte ekteskapet mellom gamle klassikere og moderne pop.
Han er begge deler.
Han er en utrolig teoretiker av hver eneste musikkstil som eksisterer.
Hvordan gjør han det?
Vinneren er John Williams for Spillemann på taket.
John Williams for Haisommer.
John Williams for Star Wars.
John Williams for E.T.
John Williams for Schindlers liste.
Han er alltid i en oppdagelsesprosess. Det starter med opplevelsen,
det å se en film, og så gå til pianoet for å skrive.
Musikken kommer fra himmelen og omslutter ham.
Det er den reneste kunstformen jeg har opplevd fra noen.
EN FILM AV LAURENT BOUZEREAU
Bra lick.
Dette er et av pianoene mine.
KOMPONIST
Jeg hadde dette på Fox i 25 år.
Dette var det første jeg spilte for Steven på pianoet.
Jeg spilte det for ham, og han sa: "Hva skal du gjøre med det?"
De fem tonene i Nærkontakt av tredje grad?
På dette.
Jeg spilte alt på dette. E.T.
Det er historien om denne lille skatten.
Høres ut som bryllupsmarsjen, men vi giftet oss for mange år siden.
Ja, det er sant. Du er som en fremmed. Jeg er glad for å se deg.
FILMSKAPER
- Jeg ødelegger øyeblikket. - Min bar mitzvah.
- Din bar mitzvah. Alt bra? - Alt bra.
- Godt nyttår. - Til deg også, baby.
Det artige med John og Steven er at de er som et band sammen.
Det er flott.
Sammen er de mer enn selv summen av sine deler.
Musikk og bilde er like viktig.
Den ene hever den andre.
Tar man den ene vekk, blir det ikke det samme.
Innen jeg fikk min første jobb som filmregissør,
hadde jeg allerede samlet 500 filmmusikk-album.
Jeg var stor fan av filmmusikk.
Men på 60- og tidlig 70-tallet
ble filmmusikk en slags utrolig anakronisme.
Med andre ord, orkestermusikk var ikke lenger foretrukket.
De brukte moderne musikk. Det var en skummel tid,
for jeg trodde virkelig det var slutten på flott orkester-filmmusikk.
Jeg hadde ikke tenkt å la den tiden være over med mine filmer.
TYVEKNEKTENE (1969)
Jeg forelsket meg i filmmusikken
i en film kalt Tyveknektene.
Jeg lovet meg selv at om jeg fikk regissere en film,
skulle mannen med navn John Williams, som jeg antok var britisk,
være min komponist, om han ville det.
Jeg hørte så The Cowboys, også skrevet av ham,
og da ble jeg enda mer bestemt på det.
Jeg ba John skrive musikken til min første film The Sugarland Express.
John likte manuset, så vi spiste lunsj.
Jeg forgudet ham fra starten.
Han var veldig ung.
Jeg var allerede 40 år gammel.
En herdet veteran etter år med slit i Hollywood.
Han har alltid vært en elegant mann.
Men veldig vennlig og varm.
Han lignet litt på Shakespeare.
Han hadde rødt hår og skjegg.
Nydelige hender.
Jeg husker hendene hans.
Jeg innså fort at han kunne mer om filmmusikkens historie enn meg.
For å vise min kjærlighet for filmmusikk, nynnet jeg de første to minuttene
av Alex Norths kjenningsmelodi fra Spartacus, en av mine favoritter.
John var enten imponert over det, eller latet som og trodde at jeg var gal.
Jeg dro og så filmen hans, Sugarland Express.
Kan du gi den tilbake?
Du aner ikke hva som vil skje med deg.
Jeg tenkte: "Kjære vene. Gutten er en utrolig god filmskaper."
Han sa ja.
Johnny skapte en fortrolighet med munnspillet
og brakte filmen et sted jeg aldri trodde den ville gå.
Johnny temmet kjenningsmelodien og mye av stemningen
gjennom munnspiller Toots Thielemans.
John skrev musikken til Sugarland,
og jeg hadde planer om å bruke ham i alle mine fremtidige filmer.
Når det gjelder originalitet i filmmusikk...
MUSIKKRITIKER / HISTORIKER
...er det ofte vanskelig for komponistene.
Når de starter på en jobb, er det ofte brukt midlertidige spor,
som er deler av eksisterende sanger
og gammel filmmusikk som filmskaperne har funnet,
for å lage en råversjon av filmen.
Det er som en forbannelse. Når vi hører et midlertidig spor...
KOMPONIST
...lukkes mange kreative dører.
Ofte forelsker regissøren seg i musikken de har valgt til filmen,
så de ønsker seg noe lignende.
Det forventes at komponisten lager en slags kollasj av andres musikk.
HAISOMMER (1975) UTEN MUSIKK
For Haisommer hadde jeg en slags esoterisk tanke om hvordan musikken skulle være.
Jeg brukte Johns musikk fra Bob Altmans Images som midlertidig musikk.
John ringte etter at han så råversjonen av Haisommer
og lo av den midlertidige musikken.
Det var merkelig, fordi...
Musikken fra Images var bare effekter og skrik og skumle lyder.
Haisommer virket som et nautisk eventyr.
HAISOMMER MED MUSIKK
Han sa: "Vennen, dette er en piratfilm."
Dette treffer deg rett i hjertet.
Han sa: "Ikke vær redd. Jeg finner på noe."
Etter et par uker dro jeg hjem til ham.
Han satt ved Steinway-pianoet.
Jeg så for meg noe veldig komplisert.
Det var nesten som "Chopsticks".
Han brukte bare et par fingre.
Så spilte han...
Jeg ser rundt meg.
Se for deg å være på et mørkt sted hvor man ikke kan se noen ting.
Det er helt stille.
Det første man hører er...
Det føles som om noe farlig kommer mot deg,
kun fra disse mørke tonene på et sted de ikke hører hjemme.
Jeg trodde han spøkte.
Alle spør: "Hva tenkte Steven Spielberg første gang han hørte det?"
- Tenkte du at jeg var en idiot? - Nei, ikke i det hele tatt.
Jeg tenkte: "Å nei. Ingen orkester, bare piano
- og et par toner i et lavt register." - Hvorfor sa du ikke nei?
- Fordi du sa: "Hør på det en gang til." - Ja vel.
Jeg begynte å se det geniale du hadde gjort.
INNSPILLING, HAISOMMER
- Dette bør være mykt, Steven. - Ja.
Det er allerede for stort.
Jeg hadde en hai som ikke virket.
Jeg ante ikke at John skulle gi meg haien som ikke virket i musikken.
Hans musikk-hai funket bedre enn min mekaniske hai.
Selv om det er to toner, er det en sang.
KOMPONIST
Noe et slik stykke kan gjøre
er å holde en karakter på skjermen når de ikke er synlige på skjermen.
Jeg spør ofte: "Hvordan gjør han det?"
Hvor kommer den guddommelige gnisten fra?
Jeg ble kalt "Johnny" fordi det var min fars navn,
så jeg var på en måte Johnny jr.
Faren min var trommeslager og slagverker.
Moren min var veldig musikalsk.
Hun var ei 20-talls jente.
Hun kunne spille ukulele.
Hun var danser da hun var ung.
Faren min spilte på et teater i Boston. Hun var danser i showet.
Musikere møtte ofte sangere eller dansere som de jobbet med.
De ble sammen og giftet seg i 1929
da hun var 20 år gammel og han var 25.
JOHN WILLIAMS' BARNDOMSHJEM
Jeg ble født 8. februar 1932
i Flushing, Queens i New York på Flushing sykehus.
Jeg hadde en søster og to brødre.
Begge guttene var musikere. De jobber fortsatt.
Min søster, som har gått bort, var pianolærer hele livet.
Da vi var yngre, spilte hun mye bedre enn meg.
Faren min ville at vi alle skulle spille piano.
Jeg måtte øve i forhold til hvor mye jeg spilte baseball.
Spilte jeg baseball i én time, måtte jeg øve på piano i en halvtime.
På den tiden var radioen vår kilde til nyheter og underholdning.
Vi hadde ikke fjernsyn.
Faren min jobbet i et orkester i et radiostudio.
Jeg visste at han dro på jobb,
og klokka åtte på kvelden hørte jeg ham på radioen.
Your Hit Parade.
De spilte med Benny Goodman og Tommy Dorseys orkester.
Jeg var veldig stolt av hans deltagelse i dette.
Jeg likte å prøve å høre etter trommene.
Det var en slags ekstra måte å lytte på.
Jeg hørte på instrumenteringen
i band og orkester, og ble veldig interessert i trombone.
Far sa at jeg kunne få trombone om jeg fortsatte med piano.
Musikk var så stor del av familien
og familiens karriere
at jeg egentlig aldri hadde noen andre ambisjoner.
Mine foreldres venner var musikere.
Jeg trodde at når man ble voksen, spilte man musikk.
Familien flyttet til California da jeg var 15.
Jeg gikk på videregående på den tiden.
Jeg gikk på North Hollywood videregående.
Jeg hadde spilt piano siden jeg var liten
og vært distrahert av trombone i et par år.
Far sa at jeg måtte slutte med trombone og fokusere helt på piano.
Jeg hadde mye å ta igjen.
Jeg jobbet veldig hardt.
Jeg øvde fem-seks timer daglig, og hele dagen i helger.
Moren min trodde at jeg ville dø av det.
Det er ikke en utdannelse, men heller som en slags trening
for å klare å gjøre det man må for å få en profesjonell jobb.
Det var på den tiden jeg begynte å bli mer interessert i filmer.
Jeg begynte å høre på filmmusikken
fordi min far jobbet i studioer i Hollywood.
Jeg ble med ham og så hva de gjorde.
Jeg så folk som lagde filmmusikk.
STORBYHAVNEN (1954)
Det første jeg tenker på er Leonard Bernsteins Storbyhavnen.
Min far jobbet på den musikken med Bernstein, og mange flere.
Han pleide å ta med dirigenthefter hjem til meg.
Jeg tenkte at jeg også kunne gjøre det.
Da jeg gikk på videregående,
fikk jeg skrive musikk for elevorkesteret.
En av elevene hadde skrevet en musikal på piano,
så jeg orkestrerte sangene i musikalen og dirigerte elevorkesteret.
Jeg lærte ved å gjøre og ved å øve.
Mye var selvlært også.
Jeg hadde nesa i harmoni-, kontrapunkt- og orkestreringsbøker i mange tiår.
Jeg hadde fire års tjeneste i luftforsvaret.
I en periode var jeg stasjonert i St. John's i Newfoundland
i Northeast Air Commands orkester.
På slutten av andre verdenskrig inviterte Canadas regjering folk fra filmbransjen
til å sette opp filmselskaper i Canada.
Studio Hamburg fra Tyskland tok crewet og utstyret sitt til St. John's.
De ville lage en dokumentarfilm om Canadas maritime provinser.
De laget en liten film, You Are Welcome, men de hadde ingen musikk.
Av en eller annen grunn ringte de meg. Jeg hadde aldri skrevet for en film.
De spurte om jeg kunne skrive musikken.
Jeg sa ja.
Jeg dro til biblioteket i St. John's og fant en bok om Newfoundland folkesanger
som jeg kunne lage noe ut ifra.
Det er historien bak det.
Soldatens vei til filmmusikk
Som en ung mann i starten av tjueårene
ville jeg ikke gjøre noe annet enn å spille piano.
Det at jeg endte opp med å komponere musikk, særlig for film,
var bare et heldig sammentreff.
Jeg elsket jazz.
Jeg elsket jazzen på radio og ville prøve å spille den,
både som ung voksen og ung yrkesaktiv.
Jeg kunne aldri hevdet å være en stor jazzmusiker som Oscar Peterson,
Teddy Wilson eller Art Tatum,
men jeg var ikke så verst. Jeg elsket å skrive jazz.
Jeg gikk gjennom en fase på videregående
og noen år etterpå hvor jeg likte jazz.
FILMSKAPER
Jeg kjente ham som jazzmusiker og pianist.
Man hører på Rhythm in Motion som han skrev i tjueårene
da han hadde et jazzband.
Det er fantastisk.
Mange komponister i dag kunne ikke ha gjort noe sånt.
Det er lett å glemme at han startet med jazz.
Det ser man kanskje ikke det for seg når man ser på ham i 1977
som komponist i Star Wars og Nærkontakt av tredje grad.
STAR WARS EPISODE IV: ET NYTT HÅP (1977)
Det er vanskelig å se for seg noen skrive musikken for Cantina-scenen
og ikke kunne noe om jazz.
Jeg har hørt om elendige forsøk...
SAKSOFONIST / KOMPONIST
...som i beste fall fremstår som klisjé tilgjorthet.
Men hans musikk var alltid bra.
Det fører meg til Catch Me If You Can.
Det var ordentlig jazz. Han gjorde det så bra.
Jeg så filmen, og så sendte jeg en e-post til kontoret hans:
"Vær så snill, be maestro Williams gjøre dette til en saksofonkonsert."
Noen dager senere fikk jeg svar: "Takk for din interesse.
Vi jobber allerede med det. Det er tilgjengelig om seks uker."
Jeg var veldig glad for det.
Jeg var aldri en filmekspert eller fan, verken da eller nå.
Jeg drar aldri på kino.
Men faren min spilte i mange studioorkester
på Columbia og MGM, 20th Century Fox og så videre.
Det faktum at musikere kunne få jobb i studioene
gjorde at jeg ble interessert i å jobbe med filmmusikk.
Jeg spilte på Columbia Pictures for musikkdirektør Morris Stoloff.
Han ansatte meg som pianist i orkesteret.
Jeg spilte der i to år og jobbet nesten hver dag.
Så byttet jeg til 20th Century Fox
og spilte for Alfred Newman, og på Paramount.
For Bernard Herrmann, Franz Waxman og Henry Mancini i mer jazz-stil.
Pianosignaturen hans i Peter Gunn.
PROGRAMLEDER
Han spiller skikkelig hardt.
For meg er det grunnsteinen til jazz funk.
Jeg var veldig travel.
Jeg spilte på et studio hver dag.
DREP IKKE EN SANGFUGL (1962)
Da jeg spilte piano i orkestrene,
spurte eldre kollegaer: "Kan du orkestrere noe til neste uke?"
Jeg hadde orkestrert noen sanger,
og så sa noen: "Kan du dirigere den neste halvtimen?"
Jeg var ung og tåpelig, og sa: "Så klart kan jeg det."
Jeg sa til slutt til kona mi at jeg ville komponere.
Før jeg visste ord av det var jeg så travel med TV og film
at jeg sa til kona mi:
"Jeg kan ikke spille i orkesteret. Jeg må heller skrive."
Jeg måtte tjene mer penger på den måten.
Jeg hadde tre barn. Jeg måtte tenke praktisk.
Mitt tidligste minne av faren min var at vi hadde et kordfløyel-teppe...
JOHN WILLIAMS' DATTER
...som det stod et piano på i et lite rom.
Han spilte i det lille rommet med det rare teppet.
Moren min, Barbara Ruick, var skuespiller og sanger.
Hun spilte Carrie Pipperidge i Carousel.
Jeg har to yngre brødre, Mark og Joe.
Begge er musikere.
Joe er vokalist i bandet Toto.
Mark er trommeslager, og har spilt med Crosby, Stills, and Nash,
og Air Supply og Tina Turner.
Foreldrene mine var veldig glamorøse.
De dro ofte ut.
De arrangerte fester.
Vi hadde også en veldig fin jul.
Jula var herlig.
Jeg husker at faren min spilte mange musikallåter.
Han og moren min øvde sammen, hadde det gøy og spilte sanger.
Vi underholdt hverandre og fikk hverandre til å le.
Vi hadde det så gøy sammen.
Jeg skrev musikk for TV-programmer hver uke.
I mange fine år hadde jeg én time lange antologier.
Chrysler, Bob Hope Theatre og Alcoa Theatre.
Den ene uka var det western, og den neste komedie eller drama.
Alt man kan forestille seg av regissører som gikk videre til spillefilmer.
Syd Pollack, Dick Donner, Robert Altman.
Han jobbet stort sett på Fox, men han jobbet hjemmefra i helgene.
Han satt alltid og skrev.
Han satt og skrev en gang. Jeg skrev en lapp til ham hvor det stod:
"Du må komme ut til meg."
Jeg dyttet den under døra, og det gjorde ham sint.
På 60-tallet jobbet jeg mer på studioene enn hjemme
av en praktisk grunn.
Barna mine var små.
Det var mye lyd og distraksjon i huset.
Det var vanskelig å få roen man trenger for å komponere.
Jeg dro til Universal eller Fox Studios, hvor jeg jobbet lenge.
Ikke som en ansatt, men som en fyr som kom på middag og ble der.
Det faktum at mannen som skrev musikken til Star Wars...
FILMSKAPER
...også skrev musikken til Gilligan's Island
viser hans enorme og tilsynelatende grenseløse omfang.
Hent stokken!
Aye-aye, sir.
- Hva med denne, Skipper? - Perfekt. Ta den med hit!
Med en gang.
Vi var på familieferie på Hawaii.
Han kjøpe en ukulele.
Oppgaven hans var å skrive en ny kjenningsmelodi til Lost in Space.
Han skrev kjenningsmelodien til TV-serien på ukulelen.
Dette var muligheter til å jobbe for 20th Century Fox,
hvor jeg ble venn med Lionel Newman.
Hadde jeg ikke tatt steget å jobbe med TV,
ville jeg ikke ha fått muligheten til å jobbe med film.
- Hvor mye fikk du betalt? Hva står det? - 12 500 dollar.
1964 ANSETTELSESBREV
For én uke?
For ti uker! Å nei.
"HVORDAN MAN STJELER EN MILLION"
Jeg skrev for mange komedier.
Jeg ville ikke gjøre en komedie.
GUIDE FOR GIFTE MENN
En gammel kollega ringte meg
og sa: "John, om du skal komponere musikk for filmer,
kan ikke det ikke stå Johnny. Det er fint navn for en ung person,
men du må endre navnet ditt til John Williams."
Jeg tenkte at han hadde rett.
Om jeg var en rik mann
SPILLEMANN PÅ TAKET (1971)
Ya ba dibba dibba Dibba dibba dibba dibba dum
Hele dagen lang biddy biddy bum
Om jeg var en rik mann
Jeg...
De første filmene med store budsjetter var musikaler.
Jeg lagde musikk, men jeg var også musikkdirektør og dirigent.
Vi måtte ha koraler, barnemusikk, all slags orkestermusikk.
Alle ord måtte bli forstått, selv i refreng.
Tradisjon, tradisjon!
Tradisjon!
Å produsere dette,
å mikse lydene, redigeringen og klippingen
var en utdannelse i seg selv, og en stor opplevelse for meg.
Ikke som komponist,
men som en håndverker i prosessen av å skape en film.
ADJØ, MR. CHIPS (1969)
Adjø, Mr. Chips.
Musikken ble først skrevet av André Previn,
men det skjedde noe mellom André og produsenten,
så Leslie Bricusse skrev både sangtekstene og musikken.
Men André Previn var som en mentor og var veldig oppmuntrende.
Han mente at jeg burde forlate Hollywood og skrive konserter og symfonier,
og ikke kaste bort tiden på "kommersielt arbeid."
Hadde jeg hatt hans talent,
hadde jeg kanskje skrevet symfonier.
Men jeg mistet ikke meg selv i Hollywood. Jeg fant meg selv.
S.O.S. POSEIDON (1972)
Uansett hvor godt materiale han får, gjør John Williams det alltid bedre.
Han klarer å finne det som gjør det rørende, meningsfylt eller klangfullt.
Selv i klassiske 70-talls katastrofefilmer som S.O.S. Poseidon og Jordskjelvet.
INFERNO I FLAMMER (1974)
Mitt tidligste minne av John på podiet
var da han dirigerte S.O.S. Poseidon og Inferno i flammer.
Man fikk komme inn rett ved siden av bassistene,
og der stod John i sin klassiske sorte pologenser.
Han dirigerte, og jeg satt stille og så på dette med en slags frykt.
Irwin Allen var en festlig karakter.
Han var god på dubbing,
når lydeffekter, dialog og musikk settes sammen.
Han insisterte alltid på at alt skulle være høyere.
Jeg har alltid brukt blyant og ark,
og det gjør jeg fortsatt.
Jeg har vært så travel i årene jeg har jobbet
at jeg ikke har hatt tid til å lære elektroniske systemer.
Det går nok mye raskere.
Vil man skrive dette...
Det er ni eller ti noter. Jeg må skrive dem ned.
Om det er...
Det er mange noter.
På datamaskinen trykker man bare på en knapp.
Jeg må skrive alt ned.
Jeg bruker nok mye lenger tid enn mine yngre kollegaer.
Ofte når jeg skriver musikk, fyller jeg arket med noter
og ser over det neste dag.
Da er det som om noen andre har skrevet det.
Jeg tenker at jeg ikke kan ha skrevet alt det, i hvert fall ikke dagen før.
Han lærte ferdighetene sine møysommelig.
Nå lever han i tid hvor man kan lage...
PRODUSENT / JOHNS BARNEBARN
...musikk fra en setning med A.I.
Folk bør se en person som har jobbet alene i et rom
i over 60 år.
Man ofrer mye. Han har opplevd smerte i livet.
På et visst punkt blir han stille.
Jeg tror han uttrykker seg selv gjennom musikk.
Moren min var i Reno i Nevada
for en liten rolle i en film kalt Full pott.
FULL POTT (1974)
- Old Blue fra sjakt nummer to. - Old Blue?
- Det er sant. - Nei.
Vi fikk en telefon fra Kathryn Altman.
Hun sa: "Faren din må ringe meg." Jeg ventet hjemme i en time.
Han kom hjem. Jeg sa: "Noe er galt med mamma."
SKUESPILLERINNE FUNNET DØD I RENO
Det var ikke til å tro. En sunn, nydelig ung kvinne
som døde av en hjerneblødning vi ikke kunne ha forutsett.
Det var en enorm hendelse i livet mitt. Hun var kona mi,
men også moren til mine tre barn. Hun var bare 41 år gammel.
Faren min måtte fly opp dit og ordne opp i alt.
Jeg var hjemme med brødrene mine. Det ble min rolle resten av livet.
Men det startet da.
Plutselig var jeg 40 år med tre tenåringer å passe på.
Det var en vanskelig situasjon.
Det er vanskelig å snakke om.
Det var forferdelig. Han hadde ikke mye erfaring
som involvert forelder.
Jeg var vant til å passe på brødrene mine,
så jeg gikk enkelt inn i den rollen.
Vi hadde et spesielt forhold.
Jeg jobbet ikke på lenge.
Jeg ville ikke tenke på filmer, historier, karakterer og så videre.
Han skrev en fiolinkonsert til henne rett etter at hun døde.
Hennes far var fiolinist. Hun ville at jeg skulle skrive noe til henne.
Jeg gjorde ikke det før hun døde.
Før min mors død,
selv om min far var en flott komponist, var han nok mer en slags svenn.
Men etter hennes død, var det en følelse av at hun var ved hans side.
Jeg følte at hun hjalp meg.
Det var en merkelig følelse jeg hadde.
Jeg har den fortsatt.
Jeg tror at jeg utviklet meg kunstnerisk eller fikk en slags energi
som trengte seg dypere inn i det jeg drev med.
Det travleste og mest vellykkede filmperioden min startet like etterpå
da jeg ble spurt om å skrive for Star Wars.
Samtidig ble jeg spurt om Kampene ved Arnheim.
Jeg sa til musikkdirektøren Lionel Newman
at jeg ville gjøre Kampene ved Arnheim fordi den hadde de store stjernene.
Jeg visste ingenting om George Lucas eller filmen Star Wars.
Jeg så etter noen som kunne lage klassisk musikk.
Som Korngold, Newman, gammel filmmusikk fra 30- og 40-tallet.
Steven anbefalte John Williams.
Jeg sa: "Er ikke han jazzpianist?"
Han sa: "Nei, han lager flott filmmusikk."
Steven, som jeg hadde gjort Haisommer med,
sa at jeg måtte møte George Lucas, som jeg ikke hadde hørt om.
Jeg visste ikke om Siste natt med gjengen. Min feil.
Jeg møtte George og vi snakket litt om musikk.
Han var veldig ung.
Vi fant tonen med en gang.
Han er en gentleman, enkel å være med.
Han var ekstremt kunnskapsrik når det kom til musikk,
og også når det kom til symfonisk filmmusikk.
Jeg snakket med Steven neste dag. Han sa: "Gjør Star Wars. Ha det gøy med den.
Ikke tenk på Kampene ved Arnheim. Det er bare kommersielt.
Dette blir skikkelig bra." Han overbeviste meg om å gjøre det.
Det skulle ikke mye til.
Hele prosjektet var besjelet av noe helt spesielt.
Alle visste at George gjorde noe
litt sprøtt og merkelig. Det lignet ikke noe annet.
Det fantes romfilmer, men ingen av dem hadde
fantasien og gnisten som denne.
Vi gikk gjennom filmen i flere dager
og snakket om hvor musikken skulle inn og ut...
FILMKLIPPER
...og den midlertidige musikken, som The Planets av Gustav Holst,
og siste sats av Dvoráks Fra den nye verden.
Noe musikk fra Vårofferet og Max Steiners musikk fra King Kong.
John støttet valgene våre, og hadde også ideer som gjorde dem bedre.
Man gjør det man må for å sette sammen bitene i et puslespill.
Vi snakket om Peter og ulven og noen av de gamle symfoniene.
Jeg ville at hver karakter skulle ha sin egen kjenningsmelodi,
slik at musikken følger fra karakter til karakter.
"LEIA'S THEME" FRA STAR WARS EPISODE IV: ET NYTT HÅP
Utkastene til musikken til Star Wars
er veldig usammenhengende fordi det var så mange endringer.
Den var et og et halvt minutt, så ett minutt og 45 sekunder.
Neste dag ble den skrapet.
Musikklipperen Ken Wannberg
drev meg til vanvidd med endringer hver dag.
Kenny ringte meg i panikk.
Han sa: "Det er så mange endringer." Jeg sa: "Jeg vet det."
"John har skrevet musikken alt." "Jeg vet det."
Jeg jobbet i mange uker
og ante ikke hva jeg skulle gjøre med starten av filmen.
Det siste jeg skrev var åpningsfanfaren og messingmarsjen.
Det første jeg hørte var det Johnny spilte på pianoet.
Det er bare pianoversjonen av alle kjenningsmelodiene.
Man må bare si: "Jeg vet ikke, men det låter bra."
Det mangler energien og følelsen som når et fullt orkester spiller det.
Vi bestemte oss for å bruke et symfoniorkester,
noe jeg aldri hadde brukt i film.
Lionel Newman ansatte London symfoniorkester.
Så fantastisk. For en spennende vending.
Vi dro til London
og brukte et orkester i verdensklasse for å realisere musikken min.
Da starter vi.
Det er vanskelig å beskrive.
Her kommer det. Stille.
Det er litt som å få en baby.
Det er beste måten jeg kan beskrive det å høre det for første gang.
Jeg hadde ikke hørt musikken med orkester eller med filmen.
Jeg stolte på John og Steven.
Men det er alltid et øyeblikk hvor de spiller første tone...
og man er redd det ikke er bra.
For lenge siden, i en galakse langt, lang borte...
Mange ble imponert av ham de første ti sekundene.
FILMSKAPER
Så lurer man på: "Hvem er dette?"
Det er dristigheten til den originale Star Wars-musikken.
Den høylytte åpningen.
FILMSKAPER
Antakelig den mest berømte åpningen i film- og musikkhistorien
er en hyllest til orkesterets kraft.
Ingen så for seg at den ville bli mer enn en hit. Den var et fenomen.
Den er fortsatt med oss.
Når det var tid for å lage albumet,
bestemte plateselskapet å ha det på to disker.
STAR WARS-ALBUMET UTSOLGT
Platen var veldig populær.
Mange hadde aldri kjøpt et filmmusikk-album
eller vært på konsert med et symfoniorkester før.
Man kunne ikke se en film om igjen når man ville.
Da jeg var liten, satte jeg på musikken og stirret på albumcoveret,
og hørte på musikken og så filmen i hodet.
Star Wars var et dobbelt album.
Jeg hørte på albumet og stirret på Star Wars-logoen på albumcoveret.
Man følte at det var så viktig, så episk i omfang
at det transporterte deg til en annen verden.
HORNSPILLER, VIRGINIA SYMFONIORKESTER
Jeg kan ikke tenke meg noe annet som ligner Star Wars-musikken.
FILMKOMPONIST / DIRIGENT
Snakker om ledemotiver og måten han bruker dem på.
Ledemotiv betyr egentlig kjenningsmelodi.
"YODA'S THEME" FRA STAR WARS EPISODE V: IMPERIET SLÅR TILBAKE (1980)
I Star Wars-universet komponerte John 80 eller 90 stykker alene.
Jeg liker den som kalles "The Force".
Sangene minner deg på hvem man var for 40 år siden,
ikke bare på hvem karakterene var.
Det setter seg under huden på en utrolig måte.
Det funker, for han fant en god samling av stykker å jobbe med.
Av og til var det et spor jeg ikke ønsket å bruke.
UBRUKT SPOR "BINARY SUNSET"
Jeg sa: "Jeg vil heller ha det slik."
Han sa: "Greit. Jeg skriver den i kveld og kommer tilbake i morgen."
Jeg har jobbet med komponister som sier: "Sånn vil jeg ikke ha det."
De vil ha det på sin måte.
Da blir det konflikt. Det har det aldri vært med Johnny.
Han var en prins hele veien.
ENDELIG SPOR "BINARY SUNSET"
Jeg tror virkelig at musikken er halvparten av filmen.
Star Wars ville ikke vært Star Wars uten Johnnys musikk.
Folk sa til meg: "Visste du at det er kø rundt kvartalet for å se Star Wars?"
Jeg sa: "Så flott. Det er jeg glad for." Jeg fikk ikke oppleve det.
Jeg var så fokusert på det som lå foran meg.
Så fort vi var ferdige med Star Wars begynte jeg på Nærkontakt av tredje grad.
MUSIKKINNSPILLING, NÆRKONTAKT AV TREDJE GRAD
Det er greit. Downbeat på syv tenuto. Seks blir...
Det er to toner i Haisommer, og så fem toner i Nærkontakt.
Vi gjorde framskritt. Innen vi lagde Indiana Jones hadde vi hundre.
Det stemmer.
Nærkontakt av tredje grad var en nydelig opera.
Da jeg først spilte det for deg, tenkte jeg at det var slutten på vårt forhold.
Å nei!
NÆRKONTAKT AV TREDJE GRAD (1977)
Alt er i musikken i Nærkontakt.
Hele spekteret av 20. århundres musikk. Fra veldig avantgardistisk og dissonant...
og veldig ekstreme lyder.
Ett, to, tre...
AD LIB MED KOR
NÆRKONTAKT AV TREDJE GRAD
Til enkel, minnerik femtoners melodi som høres om og om igjen.
Dette er nok interessant for dere.
Hver av disse har fem toner, tror jeg.
Det er en hel samling av dem.
Noen er markerte.
Dette er den vi bruker.
Den her.
Steven og jeg sirklet den etter alle testene.
Fem toner kan være...
Veldig bra.
Hva som helst. Men hvorfor dette?
Jeg syns det er noe spirituelt ved det.
Om dette var...
Da er den ferdig. En setning og et punktum.
Gjør jeg dette...
Det er som en setning eller frase
som ender med "og" eller "men".
"Dette er en bra film og..."
Det er "og".
I musikk er det to av dem.
Den femte går alltid "sol, do", som alle barn vet.
Den andre er denne. "Ti, do".
Stopper jeg en setning der...
...må man vente på den.
Det skaper en forventning med det femte trinnet på skalaen.
I den konteksten er det "men".
"Jeg elsker Laurent, men..."
- Men han stilte for mange spørsmål. - Utallige spørsmål.
Er det fikset, John?
Jeg håper det, men det er fortsatt noe galt med takt 35.
Hva er det vanskeligste du har skrevet?
Den siste delen av Nærkontakt av tredje grad.
Med alle lysene og få det nøyaktig.
Wow.
Dette er de originale notene til Nærkontakt fra Sony-arkivet.
Se på dette.
- Se på alle... - Ja.
Jøss.
Kjære vene.
Jeg ringte faren min da jeg startet på det
og sa: "Jeg har ikke en eneste note i meg.
Hva gjør jeg?" Jeg var ferdig med Star Wars.
Det var en million noter.
Han sa som enhver god far ville sagt: "Fortsett, så går det fint.
Hva skal du ha til middag?" Det var en stor utfordring.
Det var et byks opp orkestralt sett, i dirigering og på alle måter.
Så det var Nærkontakt av tredje grad.
På ett år skrev han musikken til Star Wars, Nærkontakt av tredje grad,
og Svart søndag.
Musikken til hver av dem var komplisert og genial på hver sin måte.
Og veldig ulike.
Det er utrolig at én komponist
kan skape alt det på ett år.
Det er litt som med The Beatles.
Hver sang av The Beatles ville vært andre bands største hit
som de levde på for alltid. Slik er John.
Hver filmmusikk han skapte ville vært en annen komponists største bragd.
Folk spør hvordan livet mitt endret seg etter Star Wars' suksess.
Jeg fikk en telefon og ble bedt om
å komme til Anaheim Stadium hvor det er plass til over 60 000 mennesker.
Zubin Mehta gjorde en konsert med Star Wars-musikken
med Los Angeles filharmoniske orkester.
Like etterpå sier ledelsen av Los Angeles filharmoniske:
"Vi vil at du skal dirigere Star Wars på Hollywood Bowl."
Den største endringen som kom med Star Wars
var at jeg ble spurt om å være gjestedirigent
her og der med kjente orkester.
Det var starten på en annen dimensjon i mitt musikalske liv.
Mine damer og herrer.
God ettermiddag.
Dette er vår nye Pops.
Seiji Ozawa var direktør i Boston Pops Orchestra i 29 år.
Det var han som valgte meg som dirigent i Pops i 1980.
The Boston Pops går fra Stars and Stripes Forever til Star Wars.
Orkesteret annonserte i dag at 47 år gamle komponist og dirigent John Williams
som skrev Star Wars-musikken,
vil erstatte Arthur Fiedler som dirigent for Pops.
Det var Lionel som overbeviste ham om å dirigere Pops.
Kanskje fordi John ønsket å dirigere, men var sjenert og trengte en liten dytt.
Mange lurte nok på hvem som kunne overta etter Arthur Fiedler,
som var en utrolig tilstedeværelse i folks tanker med musikken.
Det var nok ikke lett.
Boston-musikere var kritiske til underholdningsmusikk.
Orkestrene hatet å spille filmmusikk. De syns det var dårlig.
Da jeg dro til Boston i 1980,
var det en overlapping av eldre medlemmer
som fortsatt ikke satte pris på og var imot
den typen musikk. De mislikte det så mye at jeg syns det var uprofesjonelt.
En langvarig uenighet over oppførselen til Boston Pops Orchestra
ble kjent i dag da dirigent John Williams annonserte sin avgang.
Ifølge tilskuere var orkesterets oppførsel under en øvelse i går den siste dråpen.
Musikere likte ikke Williams' musikkvalg
og fulgte ikke med under gjennomgangen.
Sjef i BSO, Thomas Norris, sa i dag
at han tok imot Williams oppsigelse i dyp anger.
Episoden hvor jeg sa opp var et resultat av samtaler med dem
angående holdningene deres og måten de uttrykte dem på.
Filmmusikk ble sett på, særlig av konsertmusikere,
som mindreverdig kunst.
I oppveksten var jeg alltid opprørt over hvorfor det var så mange vegger
mellom ulike typer musikk.
Enten det er filmmusikk, konsertmusikk, barokkmusikk eller moderne musikk.
Men John prøvde å omslutte alt.
Om han ikke har fjernet skillelinjen,
har han gjort den så utydelig at ingen vet hvor den går lenger.
Duke Ellington sa at det bare fins to typer musikk: bra og dårlig.
John har vært lyset som ledet til det.
Fastansatte i et orkester har noe å si på repertoaret de spiller.
Men de burde heller ikke stå imot
de kreative ideene en ny og annerledes dirigent kommer med.
Et orkester er som en familie.
Det er en felles innsats.
Søken etter en ny Pops-dirigent er over nå som John Williams er tilbake.
Williams sa opp på grunn av kunstneriske ulikheter.
Nå er konflikten løst.
Williams sa: "Jeg har kun enorm beundring og kjærlighet
for orkesteret og medlemmene."
Å gå fra Hollywood-studioer til Boston var tilfredsstillende.
I Hollywood er det ingen publikummere
når man jobber i et studio.
Men i Boston Pops var det et orkester og et publikum.
Musikken kom til live.
Folk klappet.
For det sårede egoet til en Hollywood-komponist
som aldri så et publikum og fikk applaus,
er det fint å ha et publikum i Boston.
De fleste i klassisk musikk har vendt seg til
at dette er en god og original komponist.
En som også har gjort en utrolig jobb med å støtte orkester.
Ser noen ned på filmmusikk på dette tidspunktet i historien
tenker de nok ikke seriøst.
Da jeg var liten, var Supermann-tegneserien populær i avisa.
Jeg pleide å lese den.
Jeg elsket å skrive det stykket med kappen og alt.
Hva er det?
Jeg har deg, frøken.
Har du meg?
Hvem har deg?
Jeg elsket Chris og Margot. De fløy sammen i kjærlighetsscenen.
Jeg gledet meg til å jobbe med den
og lage et oppstigende tematisk stykke.
Jeg skylder John Williams en dyp takknemlighet.
Uten hans musikk, er Supermanns krefter sterkt reduserte.
Tro meg. Prøver du å fly uten den musikken, kommer du ingen vei.
Et steg, to steg, og ned.
Det er en slags lyrikk i Johnnys musikk.
FILMSKAPER
JAKTEN PÅ DEN FORSVUNNE SKATTEN (1981)
For eksempel har han det veldig moro når han skriver musikk til Harrison.
Harrison kan gjøre de mest dramatiske scener
med et slags glimt i øyet.
Jeg tar bilen.
- Hvordan? - Det finner jeg ut underveis.
Det gir John noe å skrive for.
John Williams og jeg er gamle venner. Fedrene våre var i militæret sammen.
FILMSKAPER
I militærorkesteret.
Min far spilte gitar, Johnny spilte piano.
Johnny var stadig på besøk hos oss.
Jeg har kjent John Williams siden jeg var barn.
Men å få jobbe med ham på en film
var en av de mest utrolige øyeblikkene i livet mitt.
Jakten på den forsvunne skatten spilte Johnny med London symfoniorkester.
Musikken fikk hjertet til å slå raskt.
Musikkens nyanse.
Musikken forteller de minste detaljene.
Johnny lagde musikk til slangene i Sjelebrønn-sekvensen.
Han la til små dekorasjoner på ulike slanger
som gjorde raske bevegelser eller steilet eller angrep.
Han ønsket noe Hollywood-aktig og romantisk i "Marion's Theme".
Han sa: "Jeg tror musikken kan bringe dem nærmere."
Hun var ikke der så mye, men hun var en viktig karakter.
Vi måtte gi henne et spor
som minnet oss på alt hun legemliggjorde.
Kjenningsmelodien til Marion var så nydelig.
Den minnet om gammel Hollywood-musikk,
som Franz Waxman, Miklós Rózsa og David Raksin.
Selv i oppfølgerne beholder han en standard
for å minne folk på at det handler om Indiana Jones.
Likevel finner han en ny måte å fortelle historien på med musikk hver gang.
INDIANA JONES OG DE FORDØMTES TEMPEL (1984)
Dukk!
På Oscar-utdelingen...
SKUESPILLER
...satt John Williams rett bak Steven.
Jeg friket ut, for jeg hadde ikke sett John siden De fordømtes tempel.
Jeg ga ham en klem. Steven var glad.
Han sa: "Husker du at Short Round har en egen kjenningsmelodi?"
Så klart! Hvor mange skuespillere kan si
at de har en egen kjenningsmelodi laget av legenden John Williams?
Begge to begynte å nynne på sangen samtidig.
Det er en flott sang.
INDIANA JONES OG DET SISTE KORSTOG (1989) UTEN MUSIKK
Den beste måten å vise hvor mye energi og følelse
Johns musikk kan gi en sekvens, er ved å spille den uten musikk.
Kun lydeffekter og dialog.
Og så vise hele scenen igjen med musikken.
MED MUSIKK
Man ser verdien av filmmusikk.
Markør.
Denne filmen er episk.
BAK KULISSENE AV E.T.
Jeg tror Johns musikk vil passe den beskrivelsen.
Det hadde vært fint å ikke høre noe før...
Vi må dra...
"Vi må dra, E.T."
Greit.
Rett etter det kommer det inn igjen.
- Gi meg tiden til slutten av replikken. - Ja.
Rådyret ser opp og snur hodet. Kanskje noe kan fange opp det.
- Kanskje harpen. - Harpen.
- Jeg elsker den. - Ja.
Jeg ser frem til hver gang John sier: "Jeg har forslag å spille for deg."
Jeg gleder meg til den dagen.
Jeg er aldri nervøs. Jeg tenker aldri at det ikke vil leve opp til forventningene.
Dette er Michael på sykkelen.
Han leter etter E.T. i skogen.
- Elliot kom hjem alene. - Det spilles fra dette.
Etter hvert kommer denne melodien.
Det er en overensstemmelse i samarbeidet vårt
hvor han alltid ser filmen på samme måte,
men på en måte, etter at han har laget musikken,
ser jeg min film på hans måte.
Jeg ser den på den måten han ser den.
Hjem.
"Yoda's Theme" er en fin overraskelse.
- Vil noen merke det? - 200 millioner mennesker.
Virkelig?
Én tjuefem. Oboer og instrumenter som spiller...
Aksent to og tre, vær så snill.
Da får vi mer rytme.
Prøv å konsentrere dere.
Ikke bli distrahert av Stevens filming.
Nei, det er rart.
Som å ha et kamera på badet
når man tar en dusj.
Godt at jeg er påkledd.
Fra starten.
Jeg spilte fiolin på E.T. Jeg gjemte meg bakerst.
Jeg satt bakerst og spilte, men jeg hørte på og så på.
Jeg kan ikke få sagt hvor spennende det var.
Det er en lang harpemelodi i E.T.
Den indikerer E.T.s bånd til Elliot.
Harpisten var Dorothy Remsen. Jeg husker at John jobbet med henne.
Dorothy, i trillen...
Kan du ende den slik? Skjønner du hva jeg mener?
Om jeg kan droppe trillen med venstrehånda.
- Ja. - Greit.
Det var en flott pianist som het Ralph Grierson
- som John alltid brukte. - Ralph.
Nest siste takt, to firedelsnoter.
Sluttmelodien i E.T. er en stor flytende greie.
Han ga den til Ralph
og lot ham øve på den i fire dager før han spilte den.
E.T. var den første filmen jeg så på kino.
Jeg er i et band kalt Coldplay.
Vi er på turné for øyeblikket. Vi går på scenen,
gjennom publikum til scenen, til musikken fra E.T.
For å gå på scenen på en konsert
ville jeg ha noe som gir følelsen av å fly.
Jeg tenkte på Elliot på sykkelen.
Jeg spurte John og Steven om vi kunne bruke E.T.
De sa ja.
Det får meg til å føle meg spent.
Det er også fordi jeg har gått på scenen til den mange ganger.
Alle stykker han skaper har en hel familie av melodier.
Tilbake til kjenningsmelodien.
Perfekt.
THE BERKSHIRES I VEST-MASSACHUSETTS
Dette er Tanglewood.
Tanglewood er mange ting.
Det er en utdanningsinstitusjon.
Det er en unik mulighet for de beste studentene som kommer.
Det er et konserthus for Boston Symphony.
Det er et inspirerende landskap.
Det et mekka i amerikansk musikkhistorie.
De beste studentene kommer hit for å studere.
De får opptre med de største dirigentene.
Tidsplanen i filmbransjen er god.
Vanligvis har vi en travel tid på våren.
Man har sommeren fri, på grunn av filmens utgivelse.
Plutselig har man tre uker uten arbeid
hvor man kan gjøre andre ting.
Det fungerer veldig bra.
Jeg har vært her hvert år siden 1980. Det er 43 år. Det er en del av livet mitt.
Nå gjør jeg kanskje to konserter i året.
Jeg gjorde flere da jeg dirigerte Boston Pops.
Man får energi av det.
John er en fantastisk dirigent.
Han får kontakt med orkesterets sjel...
KOMPONIST / DIRIGENT
...på grunn av kunnskapen han har.
Kjenningsmelodien til Jurassic Park
var et av stykkene som gjorde at jeg ble musiker.
Jeg husker at jeg dro på kino med en venn.
Jeg så filmen ti ganger.
Det var utrolig å høre på musikken.
Mange sier dette.
HOVEDTROMPETIST
Jeg husker hvor og når jeg så Jurassic Park.
Jeg hørte trompetene.
Jeg gikk ut av kinoen full av energi.
Gledet meg til å spille instrumentet mitt.
John ville putte dinosaurene der de hørte til, med den samme typen
beundring og respekt som barn har når de er på et naturhistorisk museum.
De ser relikvier fra ulike tidsperioder.
De har en slags ærefrykt for skjelettene.
Jeg tror John skrev musikken med et barns hjerte
som visste hvordan å skape følelsen av undring rundt disse utrolige dyrene.
DA DINOSAURENE HERSKET PÅ JORDEN
Når vi snakker om John Williams,
snakker vi om filmmusikk som er helt ulik fra hverandre.
Og filmer som er ulike. I samme år har vi Jurassic Park
og Schindlers liste av samme filmskaper.
Det er et godt eksempel.
Det er en slags undring i musikken i Schindlers liste,
men en slags ond undring rundt menneskeheten.
Jeg jobbet med Schindlers liste på Tanglewood sommeren det året.
Steven var på innspilling i Polen.
Jeg måtte være i Kraków på vinteren.
For første gang gikk jeg glipp av Johnnys innspilling til Jurassic Park.
Det var slik filmene overlappet hverandre.
SCHINDLERS LISTE (1993)
Stilkontrasten passet meg veldig fint.
Jeg elsket det.
Jeg tenkte ikke på musikken da jeg laget filmen.
Jeg brukte ikke midlertidige spor
for å vise Johnny hva jeg tenkte i visse scener.
Jeg fokuserte på å fortelle historien.
Så viste jeg filmen til John.
Listen er en absolutt gode.
Listen er livet.
Min første reaksjon på filmen var svimlende. Jeg kunne ikke snakke.
Jeg var så overveldet. Jeg gråt.
Jeg gikk ut og vandret rundt bygningen,
og kom tilbake fem minutter senere.
Jeg prøvde å starte møtet om musikken.
Jeg sa: "Steven, dette er en utrolig film.
Du trenger en bedre komponist enn meg til den."
Han sa: "Jeg vet det, men alle er døde."
50 ÅR MED MUSIKK OG FILM: MED STEVEN SPIELBERG OG JOHN WILLIAMS
Heldigvis for meg og Stevens stahet måtte jeg gjøre det beste jeg kunne.
Men jeg følte virkelig det. At filmen var mer
enn noe noen kunne skape som var verdig filmens budskap
og historien filmen viser oss.
En av de beste opplevelsene med John, og også den mest emosjonelle,
var da han komponerte Schindlers liste i Berkshires.
Han ba meg og Kate komme og høre forslagene på piano for første gang.
Johnny sier alltid...
SKUESPILLER / STEVENS KONE
"Jeg er ikke så god på piano, så ikke ha for høye forventninger."
Han er naturligvis en god pianist. Den håndskrevne musikken stod på pianoet,
og vi stod ved siden av. Så startet han.
Ja. Jeg glemmer det aldri.
Jeg kan ikke huske en tid hvor jeg har vært så følelsesmessig knust
av disse enkle, melodiske, følsomme, forpinte melodiene
han spilte for meg og Kate på piano.
Kate begynte å gråte etter fem toner.
Jeg gråt etter ni toner, og Johnny gråt og spilte samtidig.
Det var en mitzvah.
Han hedret historien av Shoah gjennom musikk.
Jeg kjente fiolinisten Itzhak Perlam i et par tiår.
Så fort Steven og jeg innså at vi trenge en fiolinist, sa jeg:
"Vi bør få inn den beste nå. Det er Itzhak Perlman."
Det ironiske var at i mange år traff jeg Itzhak
på konserter her og der, og han sa alltid til meg:
"John, når skal du gi meg en fiolinsolo i en film?"
Jeg sa: "En dag kommer det, Itzhak."
Så ringte jeg ham om Schindlers liste.
Jeg sa: "Jeg fant endelig en film til deg."
Jeg sa: "La meg tenkte på det."
Jeg fortalte det til kona mi, Toby.
Jeg sa: "Toby, det var John Williams og han sa..." Jeg fortalte alt.
Jeg sa jeg skulle tenke på det.
Så sa hun: "Sa du at du skulle tenke på det?
Filmmusikk av John Williams, en film av Steven Spielberg.
Du blir involvert, og du sa at du skulle tenke på det?"
Neste dag ringte jeg ham og takket ja.
Jeg er glad for at gjorde det.
INNSPILLING, SCHINDLERS LISTE
Jeg kan dra verden rundt,
og det eneste folk spør meg om er
om jeg kan spille sangen fra Schindlers liste.
Alle blir så rørt av den.
FIOLIN AV SIMONE PORTER
MOT NYE HORISONTER (1992)
Første gang jeg jobbet med John på Mot nye horisonter...
FILMSKAPER
...spurte jeg hvorfor musikk funker som den gjør.
Han sa: "Det er mange teorier, og den jeg støtter
er at det går tilbake til primærlyder."
At lyder betød mye for oss i vår opprinnelse.
De kunne gi oss ro og fred,
eller varsle oss om fare og at vi måtte flykte.
Slagverk kunne være jordskjelv.
Det kunne være steiner som falt ned.
Fugler kunne signalisere en følelse av romantikk i luften.
Her er en kunstner som forstår, på den mest nyanserte måten,
hvordan å støtte en fortelling med musikk.
Han er den største forkjemperen for orkestermusikk i verden.
Filmmusikken hans gjenoppliver orkesterets skjønnhet i oss.
Dette er også en gave for oss musikere.
FIOLINIST
At han er en av de få,
en av de siste komponistene som bruker et stort symfoniorkester.
Det er en enorm forskjell om mennesker spiller
enn synthesizeren som erstatter flere strykere.
Men også ved å anerkjenne musikernes kunst,
og at den kunsten må bevares i etterfølgende generasjoner.
Jeg er veldig stolt av at vi aldri har brukt elektronisk musikk i vår karriere.
Vi verdsetter orkesteret og musikerne, og det Johnny har skrevet for dem.
Han har ikke brukt synthesizer. Et par ganger har en synth vært et tillegg
til et fullt orkester, som i München, for eksempel.
MÜNCHEN (2005)
Mange filmskapere har gått over til kun elektronisk.
Men jeg elsker at vi er trofaste mot orkestrene.
Det elektroniske har ikke øyeblikket av opptreden som kommer med kreativitet.
INNSPILLING
I et orkester spiller vi hver scene fire ganger.
Hver eneste utførelse er ulik.
Et spesifikt opptak kan virke levende.
Han tvinger det moderne publikummet til å kjempe med orkesteret.
Han får instrumentalistene til å spille raskere,
hardere, fortere, mer dynamisk enn man har hørt før i filmmusikken hans.
- Bra. - Bra, ja.
Neste.
Han har en kjærlighet for orkesteret,
og for den ikke-verbale kommunikasjonen det er
å løfte armene og si: "Alle downbeat", og å få noe tilbake. Det er spennende.
Man kan se smilet til John når han dirigerer et orkester.
Dette stykket kan ikke være for høflig.
Det er vulgært.
Trombonene er klare for det.
Jeg skal gi dere det største "ett, to" i verden.
Det er unikt hvor glade folk er rundt ham.
Hvor glade orkestrene er.
Det er øyeblikkelig ærefrykt, for vi har gode minner av hans musikk.
Vi er som barn i en godteributikk.
Når The Force Awakens kom ut, endret ikke John stilen sin.
Han skrev det samme som han ville skrevet på 70-tallet.
Så har man...
Han har ikke mistet nysgjerrigheten.
Han klarer på et vis å få tak i en utrolig klangfull og følelsesmessig sannhet,
men han er selvsikker nok til å være sårbar
og spørre: "Hva syns du?"
Han spør deg om du syns det er ok.
Jeg må le, fordi når John Williams spiller noe for deg
og spør om det er ok, fins det bare ett svar.
Publikum liker det fortsatt. Det er det som er flott.
Så hvorfor hører vi ikke mer tematisk filmmusikk?
Hvorfor hører vi ikke filmmusikk som flyr av skjermen slik Johns gjør?
Publikum ønsker det jo. Hvorfor er det ikke mer av det?
Det er vanskelig tid i musikken,
fordi, etter min mening, er orkester et instrument for å levere musikk.
Musikken, slik jeg forstår den,
som vi har hatt de siste tre-fire hundre årene,
kan man si er døende.
Unge komponister vil jobbe med elektronikk og effekter.
De gjør en fantastisk jobb,
og jeg skulle gjerne vært her i 50 år til for å se hva de gjør.
Men kommer vi til å ha enda en Brahms eller Wagner på scenen?
Akkurat nå når vi ser musikkens kunst utvikle seg,
er det en tid for spørsmål og undring.
Johns andre side er konsertmusikken hans.
KULTURJOURNALIST
Dette er ikke som Hollywood-filmmusikken man hører på kino.
Dette er mer abstrakt, raffinert og søkende musikk.
Filmmusikken hans er sammenhengende og konsis,
men konsertmusikken hans er, for meg, mer fragmentert,
og helt atskilt fra tid, og en lineær kvalitet.
Konsertmusikk er nok et utløp for ham.
Han kan utforske det atonale og tekstur.
Det viser en annen side av ham.
Med filmmusikk kan jeg bare gjøre det temaet tillater.
Jeg kan ikke slå meg løs i åtte minutter med messing.
Jeg spilte fagott i elevorkesteret på North Hollywood videregående
Min venn Harold Hansen lærte meg det.
Jeg ble god nok til å spille på et par bandøvinger.
Hvem hadde trodd at jeg skulle skrive fagott-konsert
for New York filharmoni 40 år senere? Det var forbindelsen.
Jeg spilte og elsket instrumentet,
og så fikk jeg skrive det for en av verdens beste spillere, Judith Leclair.
Anne-Sophie Mutter har fått musikk av ham.
Yo-Yo har spilt musikken hans.
Disse stykkene er utfordrende.
Hans kommando over instrumentene deres er overveldende.
"The Elegy for Cello and Orchestra" spilte vi inn sammen for mange år siden.
Hver gang jeg gir den til en annen cellist
sier jeg: "Har du hørt Yo-Yos opptak?"
Alle sier: "Ja. Kjære vene."
Som om de ikke kan gjøre det mesteren har gjort.
Ikke skyld på meg.
Det er flott.
JOHNS DATTER
Jeg blir bekymret om han ikke jobber. Han må jobbe. Han elsker det.
Han koser seg med det.
Det viktigste i mitt forhold til faren min akkurat nå er golf.
Hva liker du best med golf?
- Golfen? - Ja.
Det beste med golf er å vandre.
Å spille golf er feil verb. Jeg spiller ikke, jeg knuser.
Jeg spiller ikke bra.
Jeg drar dit når de gode spillerne er ferdige,
det er stille, og jeg kan nyte stedets ekte skjønnhet.
Det er en fin måte å tilbringe noen timer sammen.
Kan jeg gjøre det et par ganger i uka med ham,
er jeg veldig lykkelig.
Et grusomt spill.
Han har komponert så mange utrolige øyeblikk
som minner oss på hvordan film gleder oss
og hvordan de får frem barnet i oss.
Han har skapt flere slike øyeblikk enn noen annen komponist.
Men han har også skapt andre øyeblikk som gjør mer enn det,
som er mer nyanserte og mektigere,
og mer dynamiske og gripende.
John Williams er utrolig fleksibel
og en mester av mange ulike musikkspråk,
spesielt når det kommer til tyngre historiske filmer.
SOLENS RIKE (1987)
Jeg tenker på Stevens historiske filmer,
og filmene jeg har gjort med Oliver Stone.
FØDT 4. JULI (1989)
Som Født 4. juli.
Temaet Vietnamkrigen var så personlig for ham,
men jeg tror det dyptgripende budskapet i arbeidet hans gjorde inntrykk.
J.F.K. (1991)
Spesielt i J.F.K.
J.F.K. er et flott eksempel på
å lage musikken før filmen var ferdig.
Oliver sa: "Skriv tre musikkstykker.
Du får ikke se filmen. Du får bare se klipp av reaksjoner,
så lager du musikken som du vil."
Til slutt klippet han sammen ulike ting og brukte musikken fra hver og en av dem.
Det var en unik mulighet for meg å gjøre noe historisk
i et forsøk på å dramatisere det på en måte Oliver er kjent for.
REDD MENIG RYAN (1998)
Jeg elsker det edle alvoret i Redd menig Ryan og Lincoln.
De nydelige amerikanske temaene, de nydelige følelsene
som gir oss alle en følelse av å høre til et land og patriotisme.
Redd menig Ryan er en av de største filmene om andre verdenskrig.
De første 15 minuttene av filmen er så...
Ubeskrivelige, så utrolige at man ikke trengte noe musikk.
John føler at fravær av musikk er like viktig.
Vi har møter hvor vi finner ut hvor vi trenger musikk og ikke.
Vi bestemte tidlig å ikke bruke musikk i invasjonen av Normandie.
Musikken kommer først når vi ser Sean Ryans kropp på stranden.
Den avsluttes med "Hymn to the Fallen",
som ble gjort med Boston Symphony Tanglewood Chorus.
Tom Hanks var der.
Det var spennende for orkesteret.
Vi var på scenen og alle tittet opp på ham.
Jeg sa: "Dere må se på musikken."
"HYMN TO THE FALLEN" FRA REDD MENIG RYAN
Musikken hedrer alle veteraner,
både i dag og i går.
Det musikalske du gjorde var en enorm ære.
Hæren spør alltid om de kan spille denne musikken.
Det er den mest etterspurte filmmusikken i den amerikanske hæren,
fordi den har en dyp ærbødighet og respekt for dem
som la livet sitt på frihetens alter.
John kan lage musikk til alle filmsjangre.
FILMSKAPER
Enten det er Redd menig Ryan eller Alene hjemme.
ALENE HJEMME (1990)
Familien min er borte.
Vi hadde ansatt en annen komponist til Alene hjemme,
men fikk så beskjed om at komponisten ikke var tilgjengelig.
Vi fikk en telefon fra Johns agent, som sa: "Jeg vil vise den til min klient."
Jeg mistet nesten telefonen i bakken.
Jeg var sjokkert.
Jeg elsket den. Den var flott. Gutten var flink.
Det var en god mulighet til å bruke juleeffekter, fløyter og bjeller.
Vi forhåndsviste filmen med Johns filmmusikk.
Det var den beste visningen vi hadde hatt til da.
Filmen gjorde det 500 % bedre enn første gangen.
Han strekker seg ut fra skjermen og drar publikum inn.
Da Chris ba meg gjøre Harry Potter, ville jeg veldig gjerne det.
ÅPNINGEN AV THE WIZARDING WORLD OF HARRY POTTER I UNIVERSAL STUDIOS
En flott musikkmulighet.
Det handlet om barn og magi.
Barn og magi er lik musikk.
Da jeg sa ja til Harry Potter, ble jeg først spurt om trailermusikk.
De ba meg gjøre noe magisk.
Jeg forstod hva det var, men jeg hadde ikke sett noe av filmen.
Jeg skrev "Hedwig's Theme".
Jeg må innrømme at den var lett å skrive.
Jeg dro til kontoret hans, og han spurte om jeg ville høre kjenningsmelodien.
Jeg sa: "Så klart." Så han spilte...
Han legger til mørket.
Han fanger deg med den nydelige melodien, så blir det mørkere.
Hvor genialt er ikke det?
Da vi kom inn i Potter-verdenen, visste vi at hver film ville bli mørkere og mørkere.
HARRY POTTER OG MYSTERIEKAMMERET
Arret ditt er en legende, lik som trollmannen som ga deg det.
John og jeg diskuterte det lenge.
Musikken hans i Mysteriekammeret
er starten på det som skjer i de neste syv filmene.
HARRY POTTER OG FANGEN FRA AZKABAN
Expecto Patronum!
Jeg har aldri vært helt komfortabel med å jobbe med oppfølgere.
Jeg vil heller gjøre en ny fortelling
med nye muligheter og ny musikk.
Men for eksempel med Star Wars, og særlig Indiana Jones,
ønsket jeg ikke at en annen komponist skulle komme inn og endre på det.
Det var noe jeg ville gjøre om jeg kunne,
for å bevare musikkens integritet om jeg hadde tiden og energien til det.
Spesielt med de første ni Star Wars-filmene.
Vi kom til Harry Potter, og filmene var så flotte og så vanskelige.
Jeg gjorde tre av dem.
Jeg kunne ikke ha gjort...
Lagde de åtte? Noe sånt.
Jeg skulle gjerne ha gjort dem av alle de grunnene.
Men andre gjorde dem veldig bra.
HAISOMMER
Jeg gjorde oppfølgere om jeg kunne.
Men jeg prøvde å beholde integriteten av det jeg allerede hadde gjort.
Ikke at jeg tenkte at det var så dyrebart at andre komponister ikke kunne røre det.
Men jeg følte at å holde det konsistent med mitt eget arbeid
var det beste å gjøre.
Jeg hadde ikke laget episode I, II og III om ikke Johnny hadde laget musikken.
Han var en så viktig del av den kreative prosessen.
På 90-tallet hadde han blitt et stort navn.
Arbeidet hans er i alles DNA.
Når man tror man har hørt alt, er han der.
Kjenningsmelodien til NBC News.
Det var ikke nok for John å bare skrive for storfilmer.
Han ville gjøre ulike ting, for eksempel OL.
Jeg husker jeg så OL som barn...
KONSERTMESTER
...og la merke til hvor fin musikken var.
De ringte og spurte om jeg ville skrive åpningsmelodien til OL.
Jeg elsket overdådigheten og det heraldiske aspektet
ved det utøverne gjør og hvor inspirerende de er.
Jeg har skrevet tre eller fire av dem.
På en merkelig måte er han den største popstjernen noensinne.
I dag er det mitt 45. år på Hollywood Bowl.
Førtifem år.
Jeg startet der i 1978, og jeg er her fortsatt!
Jeg var ganske sjenert for det i starten.
Jeg sa til ledelsen i Los Angeles filharmoni:
"Dere har jo allerede Zubin Mehta, den beste dirigenten i verden."
"Publikum vil at du skal gjøre det."
Gustavo. Simpatico.
Det ville ikke skjedd uten Star Wars,
som startet praksisen med filmmusikk-konserter på verdensbasis.
Ikke bare min musikk, men fra alle filmkomponister.
Lyssabel.
Flott. De er ikke for tunge.
- Nei, den er bra. - Ja.
- Kult! - Sånn.
Dette er Bing Wang.
Hun er solist i kveld. En fantastisk fiolinist.
Jeg gleder meg masse til å opptre med maestro John Williams.
Dette er ofrene. Dette er den magiske pinnen.
Det er alt!
Sånn.
Han er den eneste som kan gjøre det han gjør.
Hvor mange komponister skriver klassisk og er likevel så populære?
Dette hadde ikke vært mulig uten John.
Det er utrolig. Det er 17 000 mennesker.
Dette er den hvite jakka.
Jeg tar den på. Dette er arbeidsantrekket mitt.
Det er dette jeg dirigerer i.
Sånn.
Alle som har sett John Williams fremføre musikken sin på Hollywood Bowl
forstår at det man egentlig ser er et klassisk orkester.
Publikum jubler som om det er The Beatles.
Det er ikke musikalske elitister som drar på showet,
men vanlige folk som bare vil høre god musikk.
FRA STAR WARS EPISODE V: IMPERIET SLÅR TILBAKE
Johns musikk forbinder mange generasjoner.
Det er nydelig.
Det er alle aldre, fra unge til gamle.
Man ser bakover og ser kun lyssabler.
Alle elsker musikken.
Å være blant tusenvis av mennesker
med lyssabler som feiler denne mannen og alt han har gjort.
Det er en nydelig og velfortjent ting.
Atmosfæren overgår en vanlig konsert.
Folk oppførte seg som om det var en rockekonsert.
"The Imperial March" og lyssablene har utviklet seg opp gjennom årene.
For mange år siden var det et par stykker,
og så noen få hundre.
Nå er det mange tusen der ute.
Det er fantastisk.
De kjenner John og musikken hans.
Det var en eksplosjon av lykke.
- Det var gøy. - Det var fantastisk.
Det funker!
Jeg har vært utrolig heldig i livet.
Jeg giftet meg igjen.
Med Samantha Williams.
Hun er vidunderlig.
Jeg møtte henne for 50 år siden.
Vi har opplevd mye flott sammen.
Jeg er dypt takknemlig.
Det er så mange ting som har vært en enorm ære.
Å motta en Oscar er et mål for veldig mange,
og jeg har nytt og er veldig stolt av de jeg har mottatt.
Jeg har vært nominert 54 ganger.
Jeg må uttrykke min takknemlighet til musikkavdelingen i Academy.
Det er en anerkjennelse fra kollegene dine.
Tusen takk.
Hovedgrunnen til å feire ham er for å si takk for all gleden.
Å skape noe som gir glede uansett hvor det er
er sjeldent og dyrebart.
Ingen får en dårligere dag av å høre på musikken hans.
John Williams har det gode øret for musikk.
Han skriver det han hører mer enn han skriver det han kjenner til.
Det er derfor det er så mektig og alltid vil vare.
Så fort John løfter taktstokken
og spiller den første sangen, tenker man: "Kjære vene.
Her er enda en."
Hver eneste gang.
Han har en utrolig superkraft.
Han kan skape melodier man hører for første gang
og føler er uunngåelig.
Man kan ikke glemme den.
Så lenge det fins orkestermusikk, vil orkester vie kvelder til hans musikk.
Akkurat som med Beethoven, Gershwin eller Mozart.
Når jeg lager en vanskelig film,
tenker jeg på at det vil være over en dag,
og jeg vil kunne sette meg foran orkesteret og bak podiet
og høre på ny John Williams musikk i seks til åtte dager.
Det er det jeg ser fram til i hver film.
18. JANUAR 2024
Jeg har aldri spurt Johnny om jeg får dirigere orkesteret hans.
Men jeg vil ta taktstokken i dag til ære for deg.
Fest blikket på markisen.
Mazel tov.
Første gang jeg kom til dette studioet var i 1940
da min far tok meg med hit for å vise meg scenen.
Jeg var rundt ni eller ti år gammel.
Jeg så meg rundt i rommet og tenkte:
"En dag blir alt dette mitt."
Endelig skjer det!
Livet og karrieren har vært variert.
Fra komedier til romfilmer, til mer eller mindre seriøst arbeid.
Det jeg er utrolig fornøyd med
er finalen av Cello Concerto.
Eller andre satsen av First Violin Concerto.
Men ikke hele stykket!
Noen av stykkene i Star Wars, som "Yoda's Theme",
syns jeg er veldig bra.
Intervallene i den, og den er original og enkel.
Fra E.T. syns jeg "Over The Moon" er spesielt god.
Den er det nærmeste jeg kommer en beskrivelse av meg.
Jeg tror alt jeg nevnte beskriver meg,
men ikke helt.
De ulike stadiene i karrieren min, pianospillingen, orkestrering, TV og film...
Jeg må si at det ikke var planlagt.
Jeg har møtt motgang, men jeg har vært heldig.
Spesielt da jeg møtte Steven. Den lykkeligste dagen i mitt liv.
Folk spør hvordan jeg jobber så mye.
Jeg var alltid travel, men jeg var fylt med en kjærlighet for musikk,
og gleden av å gjøre det med gode musikere og orkestre.
Jeg kunne ikke skrive raskt nok for å gi dem noe å spille.
Musikk for musikere er som å puste.
Den støtter oss, holder oss oppe og gir oss energi.
Jeg skriver noe hver morgen.
Se for deg å skrive alle disse notene,
og å få muligheten til å dirigere et orkester
og høre det man har skrevet komme til live.
Det er spennende.
Det er nok musikk for et helt liv, men et helt liv med musikk er ikke nok.
Oversatt av: Elise Hestås