Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Unu, doi, trei!
Când l-am cunoscut pe Johnny,
mi-am spus: „E prea de treabă ca să compună muzica asta genială.”
Avea o abilitate magică.
Îi auzi muzica prima oară și nu o mai poți uita.
O mulțime de oameni îl iubesc, chiar dacă nu-și dau seama.
La câți compozitori auzi începutul unei piese
și știi imediat din ce film e?
Muzica lui îmi aduce alinare.
Știu imediat că e compoziția lui John.
Ăsta e efectul pe care-l are asupra oamenilor.
Auzi muzica și spui: „Da, e tipul ăla.”
Cum Michael Jordan era tipul ăla.
La fel cum Bach era tipul ăla, și John Williams e tipul ăla.
E pretutindeni.
El e soluția de foarte multe ori.
Muzica lui John vibrează în public la nivel profund.
Piesele astea par să fi existat mereu.
Le-a creat la un moment dat, iar acum fac parte din spiritul colectiv.
Nu e doar compozitor.
E un individ genial,
care înțelege relația dintre filme și sunet.
E îmbinarea perfectă dintre muzică clasică și pop modern.
Le reprezintă pe ambele.
E un învățăcel incredibil al tuturor stilurilor muzicale.
Cum reușește?
Câștigătorul e John Williams cu Scripcarul de pe acoperiș.
John Williams, cu Fălci.
- John Williams, cu Războiul stelelor. - E.T.
Lista lui Schindler.
E mereu preocupat de descoperiri.
Pleacă de la experiențele lui,
vede filmul, apoi trece la pian și compune.
Muzica se coboară din cer și-l învăluie.
E cea mai pură formă de artă pe care am văzut-o la un om.
MUZICA LUI JOHN WILLIAMS
UN FILM DE LAURENT BOUZEREAU
Frumoasă improvizație!
Ăsta e unul dintre pianele mele.
JOHN WILLIAMS COMPOZITOR
L-am ținut la Fox 25 de ani.
Asta a fost prima piesă pe care i-am cântat-o lui Steven.
I-am cântat-o, iar el a zis: „Ce-i asta? Ce o să faci...”
Și cele cinci note din Întâlnire de gradul trei?
Cinci... Asta e.
La pianul ăsta am cântat tot.
I-am cântat E.T., tot.
Asta e povestea minunăției ăsteia.
Parcă e marșul nupțial.
- Dar noi ne-am căsătorit demult. - Știu.
Așa e. Vii rar. Cât mă bucur să te văd!
CINEAST
- Îi stric momentul lui Johnny. - E bar mitzvah.
- Bar mitzvah! Ce faci? - Bine.
- La mulți ani! - Și ție!
E interesant la John Williams și Steven Spielberg
că împreună sunt o trupă.
MUZICIAN, COLDPLAY
Iar trupele sunt grozave.
Împreună fac mai mult decât suma părților lor incredibile.
Muzica și imaginea sunt la fel de importante.
Se susțin reciproc,
iar dacă iei un element, totul și-ar pierde valoarea.
Când am regizat primul meu film,
aveam deja 500 de albume cu coloane sonore.
Eram un mare admirator al muzicii de film.
CINEMATOGRAFUL RIALTO
În anii '60 și la începutul anilor '70, muzica de film era un anacronism magnific.
Cu alte cuvinte, nu se mai căutau temele orchestrale.
Foloseau piese contemporane.
M-am temut atunci,
credeam că se terminase cu coloanele sonore orchestrale.
Nu voiam ca acea epocă să se încheie și în filmele mele.
HOINARII (1969) REGIA: MARK RYDELL
Mă îndrăgostisem de muzica
din filmul Hoinarii.
Mi-am promis că, dacă o să regizez vreodată un film,
cel care a compus-o,
un anume John Williams, pe care-l credeam englez,
avea să compună și pentru mine, dacă accepta.
COWBOYI (1972) REGIA: MARK RYDELL
Apoi am auzit muzica din Cowboyi, scrisă tot de John,
iar asta m-a convins și mai mult.
L-am rugat pe John
să compună muzica pentru Drumul spre Sugarland.
I-a plăcut scenariul și am ieșit la masă.
L-am adorat de la început.
Era foarte tânăr.
Eu aveam deja 40 de ani.
Un veteran îmbătrânit de munca la Hollywood.
Întotdeauna a fost un bărbat elegant.
Dar era prietenos, cald. Semăna un pic cu William Shakespeare.
Era roșcat, avea o barbă roșcată
și mâini superbe! Îmi amintesc mâinile lui.
În cinci minute mi-am dat seama că știe mai multe decât mine
despre istoria muzicii de film.
Ca să-i arăt cât îmi place muzica de film, i-am fredonat primele două minute
din genericul de început al lui Spartacus, de Alex North,
o piesă care-mi place mult.
John a fost impresionat sau s-a prefăcut că e.
Poate mă credea nebun.
Apoi am fost să-i văd filmul, Drumul spre Sugarland.
DRUMUL SPRE SUGARLAND (1974)
Prietene, mi-l dai înapoi?
Nu știi ce o să pățești.
M-am gândit: „Puștiul ăsta chiar e un mare cineast!”
Și a acceptat.
Johnny a creat o piesă intimă la muzicuță
și a dat filmului o perspectivă neașteptată pentru mine.
Johnny a transmis tema principală și un sentiment evocator
prin intermediul lui Toots Thielemans, celebrul cântăreț la muzicuță.
Imediat ce John și-a terminat treaba,
am hotărât să-l folosesc la toate filmele mele.
MONTAJ MUZICAL
Când e vorba despre originalitate în muzica de film...
CRITIC ȘI ISTORIC MUZICAL
...compozitorii sunt puși în încurcătură,
fiindcă sunt angajați când există o coloană sonoră temporară,
cu piese și melodii existente,
fragmente din coloane sonore vechi folosite de regizor
pentru varianta brută a filmului.
E o pacoste pentru compozitori.
Imediat ce ascultăm muzica temporară,
multe uși creative se închid.
Deseori, regizorul se îndrăgostește
de piesele alese pentru coloana sonoră.
Așa că își dorește ceva similar.
Iar compozitorului i se cere să imite acel colaj din muzica altora.
FĂLCI (1975) FĂRĂ MUZICĂ
Pentru Fălci aveam o idee ezoterică legată de coloana sonoră.
Făcusem montajul temporar cu muzica lui John
din Imagini, de Bob Altman.
IMAGINI
John a văzut varianta brută a lui Fălci și m-a sunat.
Râdea de muzica mea temporară.
A fost foarte ciudat, pentru că...
Coloana sonoră pentru Imagini era compusă din efecte și sunete înfricoșătoare.
Fălci părea o aventură pe mare.
FĂLCI CU MUZICĂ
A spus: „Nu. Dragule... ăsta e un film cu pirați.”
Te lovește în măruntaie.
Mi-a spus: „Stai liniștit, găsesc eu ceva.”
După o săptămână sau două m-am dus la el,
stătea la un pian Steinway.
Mă așteptam la ceva extrem de complex.
El mi-a cântat ceva gen „Chopsticks”. A folosit doar două degete.
A cântat...
Mă uitam în jur.
Gândește-te că ești singur într-un loc întunecat
și nu vezi nimic.
E o liniște de mormânt. Și primul lucru pe care-l auzi e...
Simți că se apropie ceva periculos.
O transmit notele joase într-o atmosferă nefirească.
Inițial am crezut că glumește.
Toată lumea mă întreabă: „Ce a zis Steven Spielberg...
Ce părere a avut când a auzit asta?”
Ce părere ai avut cu adevărat?
- Mă credeai idiot? - Nu, deloc.
Mi-am zis: „N-o să avem orchestră. Doar un pian și...
Johnny o să cânte doar câteva note
- ...joase.” - De ce n-ai refuzat?
- Fiindcă insistai: „Mai ascultă o dată!” - Bine.
Și am început să înțeleg că ai creat ceva genial.
ȘEDINȚĂ DE ÎNREGISTRARE, FĂLCI
- Ar trebui să fie mai blând. - Știu.
Deja e prea măreț.
Aveam un rechin care nu funcționa.
Nu știam că o să vină John și o să înlocuiască rechinul cu muzica.
Rechinul muzical funcționa mai bine decât cel mecanic.
Deși sunt doar două note, asta e tema.
COMPOZITOR
O temă are capacitatea genială
de a menține pe ecran un personaj care nu e vizibil.
Am întrebat în mod repetat: „Cum reușește?”
De unde provine scânteia asta divină?
„TEMA PRINCIPALĂ” DIN FABELMANS: POVESTEA UNEI VIEȚI APARTE (2022)
Am fost botezat „Johnny” fiindcă era numele tatălui meu,
deci eram un fel de „Johnny Jr.”.
Tata era toboșar și percuționist.
Mama avea înclinații muzicale.
Crescuse în anii '20.
Asta însemna că știa să cânte la ukulele.
În tinerețe fusese dansatoare.
Tata cânta într-un teatru din Boston.
Ea dansa în spectacol
și muzicienii cunoșteau deseori cântărețele sau dansatoarele.
Au avut o relație și s-au căsătorit în 1929,
când ea avea 20 de ani, iar el avea 25.
CASA COPILĂRIEI LUI JOHN WILLIAMS
M-am născut la 8 februarie 1932,
în Flushing, Queens, New York, la spitalul Flushing.
Aveam o soră și doi frați.
Ambii frați sunt muzicieni. Încă sunt printre noi, muncesc.
Sora mea, care a murit, a fost profesoară de pian.
Când eram copii, cânta mult mai bine decât mine.
Eram obligați să cântăm la pian. Tata considera că trebuie să știm toți.
Repetam în funcție de cât jucam baseball.
Dacă jucam o oră, trebuia să repet jumătate de oră.
Pe atunci, radioul era sursa de știri și divertisment.
Nu aveam televizor.
Tata lucra în orchestrele posturilor de radio.
Știam că se duce la serviciu
și seara, la ora 20:00, îl auzeam la radio.
Your Hit Parade.
Cântau cu orchestra lui Benny Goodman și Tommy Dorsey
și eram foarte mândru de participarea lui.
Ascultam atent, să aud tobele.
Era un mod special de a asculta muzică.
Am început să ascult instrumentația
trupelor și orchestrelor și m-a atras trombonul.
Tata a spus: „Îți iau trombon dacă studiezi pianul.”
Muzica făcea parte din familie
și din viața profesională a familiei,
așa că n-am avut alte aspirații despre care să vă vorbesc.
Prietenii părinților mei erau muzicieni
și credeam că asta fac toți adulții.
Crești și cânți undeva.
Ne-am mutat în California când aveam 15 ani.
Eram la liceu atunci.
Învățam la Liceul North Hollywood.
Cântam la pian din fragedă copilărie
și eram pasionat de trombon de doi ani.
Tata mi-a spus: „Renunță la trombon!
Trebuie să te concentrezi doar la pian.”
Aveam mult de recuperat.
Așa că am muncit din greu.
Repetam cinci-șase ore pe zi și tot weekendul,
de ajunsese mama să creadă că o să mor epuizat.
Nu-i poți spune educație.
Seamănă cu un antrenament sportiv,
faci tot ce e necesar
ca să poți deveni profesionist.
Atunci am început să fiu mai atent la filme.
Ascultam cu atenție coloanele sonore,
pentru că tata lucra la studiourile hollywoodiene acum.
Mergeam cu el, să văd ce fac,
și vedeam cum fac muzică de film.
PE CHEI (1954) MUZICA DE LEONARD BERNSTEIN
Amintirea cea mai puternică o am cuLeonard Bernstein și Pe chei.
Tata a înregistrat atunci cu Bernstein, dar n-a fost doar asta.
În acea perioadă îmi aducea partiturile dirijorilor.
Am început să cred că pot face asta.
Când eram la liceu
puteam compune pentru orchestra școlii.
Unul dintre elevi compusese o piesă muzicală la pian,
iar eu am orchestrat melodiile
și am dirijat orchestra școlii.
Am învățat prin muncă.
Repetând.
Și am fost autodidact.
Am studiat armonia, contrapunctul și orchestrarea decenii întregi.
Am fost patru ani în aviația militară
și am fost încartiruit o vreme în St. John's, Newfoundland,
la Orchestra comandamentului aerian Northeast.
După Al Doilea Război Mondial,
guvernul canadian a invitat oameni din cinematografie
să înființeze companii de film în Canada.
Studio Hamburg, din Germania, a adus oameni și echipament
la St. John's.
Voiau să facă un documentar
despre Provinciile Maritime din Canada.
Au făcut un filmuleț, You Are Welcome, dar n-aveau muzică pentru el.
Au ajuns să apeleze la mine. Nu mai compusesem muzică de film.
Au întrebat: „Poți compune pentru filmul ăsta?”
Am spus că da.
Am găsit la bibliotecă o carte despre cântece populare din Newfoundland.
M-am gândit că o să mă ajute.
Un soldat compune pentru Newfoundland
Așa s-a întâmplat.
Un aviator face carieră în muzică
Eram un tânăr de 20 și ceva de ani
și nu voiam să fac altceva decât să cânt la pian.
Faptul că am ajuns să compun, mai ales muzică de film,
a fost rezultatul unor întâmplări.
Eram pasionat de jazz.
Îmi plăcea jazzul de la radio și încercam să-l cânt.
Am făcut-o în tinerețe, chiar și ca profesionist.
N-aș putea afirma
că sunt un mare cântăreț de jazz, ca Oscar Peterson,
Teddy Wilson sau Art Tatum.
Eram acceptabil, dar îmi plăcea să compun.
În tinerețe am trecut printr-o fază la liceu
și alți câțiva ani după aceea în care îmi plăcea mult jazzul.
Îl cunoșteam ca pianist de jazz.
Dacă asculți ce a compus la 20 și ceva de ani,
dai de albumul Rhythm in Motion
pe care l-a scos cu trupa de jazz.
E fantastic.
Sunt compozitori mult mai în vârstă care n-au talentul lui.
E ușor să uiți că inițial cânta jazz.
E o surpriză pentru cei care l-au cunoscut în 1977,
când compusese pentru Războiul Stelelor și Întâlnire.
RĂZBOIUL STELELOR: O NOUĂ SPERANȚĂ (1977) REGIA: GEORGE LUCAS
Dar e greu să-ți imaginezi pe cineva compunând muzica din Cantina
fără să știe nimic despre jazz.
Am auzit tentative jenante,
care sună ca niște clișee afectate, în cel mai bun caz.
Dar muzica lui mi-a plăcut mereu.
Așa ajungem la Prinde-mă! Dacă poți!
PRINDE-MĂ! DACĂ POȚI! (2002)
Când am auzit muzica, era jazz. Am zis: „E tare.” Era grozavă.
Am văzut filmul, apoi i-am scris un e-mail la birou:
„Implorați-l pe maestru să transforme piesa asta în concert pentru saxofon.”
După câteva zile am primit un mesaj: „Mulțumesc pentru interes.
Deja lucrez la asta și o să fie gata în șase săptămâni.”
Eram încântat.
„ESCAPADE PENTRU SAXOFON ALTO ȘI ORCHESTRĂ”
DIN PRINDE-MĂ! DACĂ POȚI!
N-am fost niciodată cinefil. Nu sunt nici acum.
Merg la filme foarte rar,
dar tata cânta în orchestrele studiourilor
la Columbia, MGM, 20th Century Fox...
Pentru că muzicienii erau angajați de studiouri
am devenit interesat de o carieră făcând muzică de film.
La Columbia Pictures i-am cântat lui Morris Stoloff, directorul muzical.
M-a angajat ca pianist în orchestră.
Am cântat în orchestră doi ani, lucram aproape zilnic.
Apoi am trecut la 20th Century Fox
și am cântat pentru Alfred Newman acolo și la Paramount.
Am cântat pentru Bernard Herrmann, Franz Waxman și Henry Mancini
piese de jazz.
Melodia la pian din Peter Gunn.
MUZICA: HENRY MANCINI LA PIAN: JOHN WILLIAMS
Izbește clapele, cântă în forță.
Asta e pentru mine temelia jazz-funkului.
STUDS LONIGAN REGIA: IRVING LERNER
MUZICA: JERRY GOLDSMITH LA PIAN: JOHN WILLIAMS
Eram foarte ocupat.
Cântam în fiecare zi într-un studio.
SĂ UCIZI O PASĂRE CÂNTĂTOARE (1962)
MUZICA: ELMER BERNSTEIN LA PIAN: JOHN WILLIAMS
Dar, în timp ce cântam în aceste orchestre,
unii colegi îmi spuneau: „Orchestrezi ceva pentru săptămâna viitoare?”
Orchestrasem câteva piese
și cineva mi-a zis: „Poți să dirijezi jumătate de oră?”
Cu tupeul tinereții am spus: „Sigur că da.”
I-am spus soției: „O să compun doar, dacă pot.”
M-am trezit că eram atât de ocupat compunând pentru film și televiziune,
că i-am spus soției:
„Nu mai pot pierde timpul cu orchestra. Mă limitez la compus.”
Așa câștigam mai bine.
Aveam trei copii, trebuia să gândesc practic.
Primele amintiri cu tata... Aveam un covor de catifea cord
într-o cămăruță din casă.
Pe covor era un pian
și cânta în acea cameră cu covorul ciudat.
Mama era Barbara Ruick, era actriță și cântăreață.
A jucat-o pe Carrie Pipperidge în Carousel.
Am doi frați mai mici, Mark și Joe.
Amândoi sunt muzicieni.
Joe e solistul trupei Toto
și Mark e toboșar,
a cântat cu Crosby, Stills, and Nash, Air Supply și Tina Turner.
Părinții mei erau fermecători,
ieșeau des în oraș.
Dădeau petreceri.
Crăciunul era mereu frumos la noi. Era minunat.
Tata cânta multe melodii din musicaluri.
El și mama repetau, se distrau împreună și cântau.
Ne distram unul pe altul, ne făceam să râdem.
Ne simțeam bine împreună.
Compuneam săptămânal pentru seriale.
Am avut mai mulți ani minunați, cu antologii de o oră.
Chrysler, Bob Hope Theatre și Alcoa Theatre.
Într-o săptămână e un western, apoi, o comedie, apoi, o dramă.
Erau toate tipurile de seriale
făcute de regizori care apoi au lucrat la filme.
Syd Pollack, Dick Donner, Robert Altman.
Lucra în principal la Fox, dar în weekenduri lucra mult acasă.
Mereu scria câte ceva.
La un moment dat compunea și i-am scris un bilet:
„Trebuie să vii să mă vezi.”
I-am băgat biletul pe sub ușă, iar asta l-a înfuriat.
În anii '60 lucram la studiouri mai mult decât acasă
din motive practice.
Aveam copii mici
și era multă gălăgie și harababură în casă.
Nu aveam parte de izolarea necesară pentru a compune.
Veneam la Universal sau la Fox Studios, unde am lucrat multă vreme,
nu ca angajat, ci ca un oaspete la cină care nu mai pleca.
Faptul că el a compus muzica pentru Războiul stelelor...
J.J. ABRAMS CINEAST
...dar și pentru Gilligan's Island
demonstrează ce anvergură nelimitată are.
- Adu stâlpul ăla! - Am înțeles!
REGIA: JOHN RICH
Ăsta e bun, căpitane?
Perfect! Adu-l încoace!
Imediat.
Eram în vacanță în Hawaii
și a luat un ukulele.
Trebuia să scrie o nouă temă muzicală pentru Lost in Space.
Și a compus-o la ukulele.
„TEMA PRINCIPALĂ” DIN LOST IN SPACE (1967)
Aveam ocazia să lucrez, în cazul ăsta, pentru 20th Century Fox,
unde m-am împrietenit cu Lionel Newman.
Dacă n-aș fi trecut la televiziune,
n-aș fi avut ocazia să lucrez în cinematografie ulterior.
Cât te-au plătit, John? Ce scrie?
12.500 de dolari.
SCRISOARE DE ANGAJARE
Pentru o săptămână?
Pentru zece săptămâni. Nu!
„CUM SĂ FURI UN MILION”
Lucrasem la multe comedii
și nu mai voiam să fac încă o comedie.
Un coleg mai în vârstă m-a sunat
și a spus: „John, dacă o să compui muzică de film,
când îți trec numele pe generic
nu poate fi Johnny. Merge pentru un puști,
dar trebuie să-ți schimbi numele, să fie John Williams.”
I-am dat dreptate.
Dacă aș fi bogat
SCRIPCARUL DE PE ACOPERIȘ (1971)
Toată ziua aș cânta
Dacă aș fi bogat
Primele filme cu buget mare erau musicaluri...
așa că făceam aranjamentul, orchestrația, regia muzicală și dirijam.
Ne trebuiau piese corale, piese pentru copii, pentru orchestră...
Toate versurile trebuiau înțelese, chiar și cu cor.
Tradiție!
Când făceam toate astea,
mixam toate sunetele, editam, montam,
învățam și era o experiență colosală.
Nu neapărat pentru un compozitor,
ci pentru un meșteșugar care lucrează la un film.
GOODBYE, MR. CHIPS (1969) REGIA: HERBERT ROSS
Goodbye, Mr. Chips.
Muzica fusese compusă de André Previn,
dar au apărut neînțelegeri între André și producător.
Leslie Bricusse urma să scrie muzica și versurile.
Dar André Previn mi-a fost mentor și m-a încurajat mult.
Nu voia să rămân la Hollywood.
Mi-a spus: „John, ar trebui să compui concerte, simfonii.
Nu pierde timpul cu muzica asta comercială.”
Dacă aș fi avut talentul lui,
poate că aș fi compus simfonii.
Dar nu m-am pierdut la Hollywood, ci m-am regăsit.
THE POSEIDON ADVENTURE (1972) REGIA: RONALD NEAME
Ăsta e harul lui John Williams. Face materialul mai bun decât e.
Găsește un mod de a descoperi esența
a ceea ce-l face emoționant, profund, răsunător.
Chiar și în filme cu dezastre din anii '70,
ca Poseidon Adventure sau Teroare în LA.
INFERNUL DIN ZGÂRIE-NORI (1974) REGIA: JOHN GUILLERMIN
Una dintre primele amintiri cu John
e când dirija pentru Poseidon Adventure și Infernul din zgârie-nori
și puteai să stai lângă basist,
iar John purta puloverul lui clasic negru, pe gât.
El dirija, iar eu stăteam tăcut
și un pic intimidat, privind ce se întâmplă.
Irwin Allen era un tip bombastic.
Se pricepea de minune la mixajul sunetului,
când efectele de sunet, dialogul și muzica se suprapun.
Insista ca totul să fie mai tare.
Dați-l mai tare!
Am făcut toate astea cu creionul și o foaie.
Asta folosesc și acum.
Am fost atât de ocupat de când lucrez aici,
că n-am avut timp să învăț sistemele electronice,
deși probabil că ar merge mai repede.
Dacă vrei să scrii asta...
sunt nouă sau zece note. Trebuie să le scriu așa.
Dacă e...
Sunt multe note.
La computer apeși pe un buton și apare partitura.
Eu scriu totul de mână.
Cred că-mi ia mai mult timp decât colegilor mei mai tineri.
De multe ori când compun umplu pagina cu note,
apoi o recitesc a doua zi.
Parcă le-ar fi scris altcineva.
Mă uit și-mi spun: „N-am scris eu asta.
În niciun caz ieri. N-aveam destul timp.”
Și-a dat osteneala să învețe tot ce știe,
iar acum trăiește într-o vreme când poți crea muzică
printr-o comandă către AI.
Oamenii trebuie să înțeleagă că el a lucrat singur într-o încăpere
timp de peste 60 de ani.
A făcut multe sacrificii, a avut parte de suferințe.
Când treci de un anumit punct, devine tăcut.
Și se exprimă prin muzică.
TEMA DIN SABRINA (1995)
Mama era plecată în Reno, Nevada,
avea un rol micuț în California Split.
REGIA: ROBERT ALTMAN
- Old Blue, pe culoarul doi. - Old Blue?
- E adevărat. - Nu.
Ne-a sunat Kathryn Altman...
SOȚIA LUI ROBERT ALTMAN
...și a zis: „Să mă sune tata.”
Am așteptat în casă o oră,
a venit și el și am zis: „Mama a pățit ceva.”
Actriță găsită moartă în Reno
A fost incredibil. O tânără sănătoasă, superbă,
ucisă de un anevrism care nu putea fi prevăzut.
A fost un eveniment marcant în viața mea, era soția mea
și mama celor trei copii ai mei. Avea doar 41 de ani.
Tata s-a dus acolo să facă toate aranjamentele.
Eu am rămas acasă cu frații mei,
o sarcină pe care am avut-o... permanent, practic.
Dar atunci a început.
Aveam 40 și ceva de ani și aveam trei copii adolescenți.
Era o situație complicată,
uneori mi-e greu să discut despre asta.
A fost devastator. Nu avea experiență cu creșterea noastră.
Eram obișnuită să am grijă de frații mei
și mi-am asumat ușor rolul.
Noi trei avem o relație specială.
Multă vreme n-am muncit.
Nu mă mai interesau filmele, poveștile și personajele.
După moartea ei, a compus un concert pentru vioară în amintirea ei.
CONCERT VIOARĂ - CONCERT FLAUT
Tatăl ei fusese violonist, ea iubea vioara. Voia să compun ceva pentru ea.
Am făcut-o abia după moartea ei.
Înainte de moartea mamei, tata, deși era un compozitor de geniu,
era mereu pe drumuri.
După moartea ei, avea sentimentul că ea îi e alături.
Simțeam că mă ajută.
Era un sentiment straniu.
Încă nu m-a părăsit.
Într-un fel, am evoluat artistic sau am căpătat o anumită energie,
am pătruns mai profund în meseria mea.
Cea mai aglomerată și mai de succes perioadă a mea în cinema
a început imediat după aceea,
când mi s-a cerut să lucrez la Războiul stelelor.
Simultan lucram la Un pod prea îndepărtat.
I-am spus lui Lionel Newman, directorul muzical:
„Aș prefera Un pod prea îndepărtat, fiindcă e plin de vedete,
iar despre George Lucas și Războiul stelelor nu știu nimic.”
Am spus: „Caut un compozitor de muzică clasică.”
Ceva în genul compozițiilor lui Korngold și Newman, din anii '30 și '40.
Steven mi-a spus: „Am omul potrivit, John Williams.”
Am întrebat: „Nu-i pianist de jazz?”
„Nu, compune o muzică de film grozavă.”
Steven, cu care tocmai lucrasem la Fălci,
a spus: „Trebuie să vorbești cu George Lucas”, de care nu auzisem.
Nu văzusem American Graffiti. E vina mea, nu a lui.
M-am întâlnit cu George și am vorbit despre muzică.
Mi se părea foarte tânăr.
Ne-am înțeles din prima.
E un gentleman, se face ușor simpatic și e foarte priceput la muzică.
Se pricepea și la muzica simfonică de film.
A doua zi am vorbit cu Steven, a zis: „Lucrează la Războiul stelelor!
O să fie foarte distractiv.
Lasă Un pod prea îndepărtat. E prea comercial.
Filmul ăsta o să fie bun.” Am zis: „Bine.”
El m-a convins.
N-a trebuit să insiste.
Tot proiectul lăsa impresia că e ceva special.
Toată lumea știa că George face ceva
mai ciudat, mai neobișnuit, cum nu se mai văzuse.
Mai fuseseră filme în spațiu, dar nimic
cu imaginația și scânteia acestuia.
Ne-am uitat mai multe zile la film
ca să stabilim unde introducem muzică,
să discutăm despre muzica temporară, ca Planetele lui Gustav Holst,
ultima parte din simfonia Din lumea nouă, a lui Dvorák.
Fragmente din Sărbătoarea primăverii și muzica lui Steiner pentru King Kong.
Uneori John ne susținea alegerile
și uneori avea o idee mai bună.
Faci tot ce trebuie pentru a termina puzzle-ul.
Pentru că așa era.
Am vorbit despre Petrică și lupul și despre alte simfonii mai vechi,
pentru că voiam ca fiecare personaj să aibă tema sa.
Când trecem de la un personaj la altul, tema îi însoțește.
„TEMA LEIEI” DIN RĂZBOIUL STELELOR: O NOUĂ SPERANȚĂ
Schițele din muzica pentru Războiul stelelor
sunt complet incoerente,
pentru că erau multe schimbări.
O piesă dura 90 de secunde, a doua zi avea 105 secunde.
A treia zi nu mai era în film.
Iar regretatul Ken Wannberg, editorul muzical,
mă înnebunea zilnic cu schimbările.
EDITOR MUZICAL
Kenny m-a sunat panicat.
A spus:
„Nu poți... Sunt prea multe schimbări.” Am zis: „Știu.”
A spus: „John a compus deja muzica.” Am zis: „Știu.”
Am lucrat mai multe săptămâni
fără să am o soluție pentru începutul filmului.
Cred că ultima piesă compusă a fost cea de început
și tema de alămuri pentru marș.
Prima oară am auzit fragmente
cântate de Johnny la pian.
Și asta e...
E o variantă brută, la pian, a temelor.
Și trebuie să spui: „Nu știu, dar sună bine.”
Dar nu are energia sau emoția
transmise de o orchestră completă.
Am hotărât că trebuie să folosim o orchestră simfonică,
cum nu mai făcusem într-un film.
Lionel Newman a spus că angajăm Orchestra simfonică din Londra.
Ce încântare! Ce răsturnare palpitantă!
Ne-am dus la Londra,
am angajat o orchestră de top ca să-mi interpreteze muzica.
157.
Atenție! Începem, domnilor!
E greu de descris, dacă n-ai trăit-o.
Domnilor, liniște!
Dar e ca și cum ți s-ar naște un copil.
Asta am simțit când am ascultat muzica prima oară.
N-o mai auzisem cântată de o orchestră.
N-o ascultasem pusă pe film.
Aveam încredere în John și Steven,
dar e mereu momentul când începe...
și ești îngrozit că nu e bună.
Cu mult timp în urmă, într-o galaxie foarte îndepărtată...
RĂZBOIUL STELELOR
Am fost, ca mulți alți oameni, dat pe spate în primele zece secunde.
CINEAST
Apoi te întrebi: „Cine e ăsta?”
Face parte din temeritatea coloanei sonore a Războiului stelelor.
Acel început gălăgios de imn.
Cel mai celebru început din istoria filmului și muzicii
e un omagiu adus puterii orchestrei.
RĂZBOIUL STELELOR
Nu știa nimeni că o să fie mai mult decât un succes, un fenomen.
Și încă e.
Când a trebuit să lansăm coloana sonoră,
casa de discuri a zis: „E multă muzică, scoatem un disc dublu.”
Albumul „Războiul stelelor” s-a epuizat
A avut un succes imens,
mulți oameni nu mai cumpăraseră o coloană sonoră,
nu fuseseră la un concert, nu mai ascultaseră o orchestră simfonică.
Pe atunci nu puteai revedea filmul când aveai chef.
Știu că eram copil
și puneam muzica din film, mă uitam la copertă,
ascultam melodiile și rulam filmul în mintea mea.
PEDEAPSA DE PE MUNTELE EIGER
CĂUTĂTORII
Războiul stelelor a fost un dublu album.
Ascultam albumul și mă uitam la sigla Războiul stelelor de pe copertă.
Era ceva atât de important, era la o scară atât de mare,
că te ducea într-o altă lume.
HELEN WARGELIN - CORN SECUND ORCHESTRA SIMFONICĂ DIN VIRGINIA
Nu știu nimic în muzica de film similar cu Războiul stelelor.
COMPOZITOR / DIRIJOR
Ce laitmotive și cum le folosește!
Laitmotivele sunt, de fapt, teme.
„TEMA LUI YODA” DIN RĂZBOIUL STELELOR: IMPERIUL CONTRAATACĂ (1980)
În universul Războiul stelelor, doar John a compus cam 80-90 de teme.
Îmi place cea intitulată „Forța”.
Când revin laitmotivele, îți amintesc cine erai tu acum 40 de ani,
nu doar cine erau personajele.
Te emoționează într-un mod minunat.
Și funcționează pentru că a creat un grup memorabil de teme.
Uneori aud o piesă și-mi spun: „Nu asta îmi doream aici.”
PIESĂ NEFOLOSITĂ „APUSUL BINAR”
Spuneam: „Vreau să fie așa.”
Și el zicea: „Bine. O compun în seara asta și ți-o aduc mâine.”
Am lucrat cu compozitori care spuneau: „Eu nu vreau asta.”
Insistau să facem ca ei.
Și urmau dispute.
N-am avut nicio dispută cu Johnny.
S-a purtat mereu impecabil.
PIESA FINALĂ „APUSUL BINAR”
Cred că muzica reprezintă jumătate din film.
Războiul stelelor n-ar fi ce e fără muzica lui Johnny Williams.
Oamenii veneau în birou și ziceau:
„Știi că e coadă la Războiul stelelor?”
Spuneam: „Mă bucur să aud asta!”
Nu am trăit clipele astea.
Mă interesa doar ce urma să fac.
Imediat ce am terminat Războiul stelelor, am trecut la Întâlnire de gradul trei.
ȘEDINȚĂ DE ÎNREGISTRARE, ÎNTÂLNIRE DE GRADUL TREI
FILMĂRILE LUI SPIELBERG
E foarte bine. Prima măsură e la al șaptelea tenuto.
Al șaselea e...
Sunt două note pentru Fălci.
Dar la Întâlnire sunt cinci note.
Făceam progrese.
La Căutătorii aveam o sută de note.
Așa e.
Întâlnire de gradul trei a fost o operă superbă.
Când ți-am cântat-o prima oară, m-am gândit că e finalul relației noastre.
Nu!
ÎNTÂLNIRE DE GRADUL TREI (1977) REGIA: STEVEN SPIELBERG
Întâlnire... Ai de toate în coloana sonoră.
Tot spectrul muzicii secolului 20, de la avangardă, la disonanțe...
la sunete extreme.
Unu, doi, trei...
IMPROVIZAȚIE CU COR
ÎNTÂLNIRE
La cea mai simplă și memorabilă temă din cinci note,
care se aude iar și iar.
Asta s-ar putea să vă intereseze.
Cred că în fiecare sunt cinci note.
Am aici un grup întreg.
Unele sunt însemnate.
Pe asta am folosit-o.
Aici.
Eu și Steven am încercuit-o, după ce le-am testat pe toate.
Cinci note pot să sune...
foarte frumos.
Pot fi orice. De ce asta?
Cred că are ceva spiritual.
Dacă ar fi...
S-a încheiat.
E o propoziție.
Când cânt asta...
E ca o propoziție conjunctivă, ca o frază
care se încheie cu „și”, „dacă” sau „dar”.
„E un film frumos și...”
Acesta e acel „și”. În muzică sunt două tipuri de note.
Cvinta e mereu „sol, do”, asta știe orice copil.
Și mai e și „si, do”.
Sunt cele două moduri... Dacă închei fraza așa...
Trebuie să aștepți asta.
Creează o așteptare prin cvinta gamei.
Și în acest context e ca un „dar”.
„Îl iubesc pe Laurent, dar...”
Înțelegi?
- Dar mi-a pus prea multe întrebări. - Nenumărate întrebări.
S-a rezolvat, John?
Sper, dar mai e o problemă la măsura 35.
Mai e asta.
Care a fost cea mai grea piesă pe care ai compus-o?
Cred că ultima secțiune de la Întâlnire.
Sunt luminile, totul trebuie să fie precis.
E materialul original pentru Întâlnire, se găsea în arhiva Sony.
Uitați-vă la asta!
- Doamne! Uite... - Da.
Isuse!
Dumnezeule!
L-am sunat pe tata când am început munca
și i-am spus: „Tată, n-am scris nicio notă.
Nu știu ce să fac.” Făcusem Războiul stelelor.
Erau milioane de note.
Mi-a spus, ca orice tată bun:
„Mai lucrează, o să-ți iasă.
- Ce faci la cină?” - Da.
A fost o mare provocare.
A fost un progres ca orchestrație și dirijare și în toate sensurile.
Ăsta e Întâlnire de gradul trei.
Într-un singur an, John a compus pentru Războiul stelelor, Întâlnire
și Duminica neagră.
Sunt coloane sonore foarte complicate și geniale fiecare în felul ei.
Sunt extrem de diferite.
E extraordinar că un singur compozitor
poate să creeze atât într-un an.
E ca atunci când vorbești despre Beatles.
Orice melodie a lor ar fi marele succes al oricărei alte trupe
și ar profita de ea toată viața. Așa e John.
Orice coloană sonoră a lui
ar fi realizarea vieții pentru orice alt compozitor.
Sunt întrebat cum mi s-a schimbat viața după succesul Războiului stelelor.
Am primit un telefon:
„Vino pe Anaheim Stadium, unde încap 60.000 de oameni.
Zubin Mehta dirijează un concert cu muzica din Războiul stelelor,
cu Filarmonica din Los Angeles, pe acest stadion.”
După scurt timp, conducerea filarmonicii mi-a spus:
„Vrem să dirijezi tu muzica din film la Hollywood Bowl.”
Cea mai mare schimbare provocată de Războiul stelelor
a fost că eram invitat ca dirijor de orchestre celebre.
Asta a dat naștere unei alte dimensiuni în viața mea muzicală.
Doamnelor și domnilor...
Bună ziua!
E noul membru al Pops.
Seiji Ozawa a fost directorul muzical al Boston Symphony timp de 29 de ani.
El m-a numit dirijor la Pops în 1980.
Boston Pops trece de la The Stars and Stripes Forever la Războiul stelelor.
Orchestra a anunțat azi
că John Williams, compozitorul și dirijorul
care a compus tema Războiului stelelor,
îl înlocuiește pe regretatul Arthur Fiedler ca dirijor.
Lionel l-a încurajat să dirijeze Pops.
Poate fiindcă John a vrut mereu să dirijeze,
dar era timid și avea nevoie de un impuls.
Mulți se întreabă cine-l poate înlocui pe Arthur Fiedler,
o prezență incredibilă în mintea tuturor.
Nu cred că a fost o sarcină ușoară.
Muzicienii din Boston nu apreciau muzica de divertisment.
Orchestrele urau să cânte muzică de film. Li se părea infectă.
Când am fost la Boston, în 1980,
erau membri mai în vârstă ai orchestrei
care încă nu apreciau și se opuneau
unui asemenea repertoriu, exprimându-și dezaprobarea
până la nivelul lipsei de profesionalism.
O dispută care mocnea de mult privind comportamentul orchestrei Boston Pops
a ajuns azi în atenția publicului, după demisia dirijorului John Williams.
Martorii spun că ultima picătură
a fost purtarea necivilizată a orchestrei la repetiție.
Muzicienii au fluierat alegerile lui Williams
și n-au fost atenți pe durata repetiției.
Managerul general al BSO, Thomas Morris, a declarat
că a acceptat demisia lui Williams cu profund regret.
Momentul în care am demisionat a fost provocat de discuția cu ei
pe tema atitudinii și exprimării lor.
Anumiți muzicieni de concert priveau muzica de film ca pe o artă bastardă.
O artă inferioară.
În copilărie...
VIOLONCELIST
...nu înțelegeam de ce sunt atâtea ziduri
între diverse aspecte ale muzicii.
Muzică de film, de concert, baroc, contemporană.
Dar John a insistat să le aducă laolaltă.
Dacă nu a șters acele delimitări,
măcar le-a făcut foarte neclare
și nimeni nu le mai regăsește acum.
A început cu Duke Ellington,
care a spus: „Există doar muzică bună și muzică proastă.”
John a fost un far călăuzitor în privința asta.
O orchestră cu o ierarhie corectă își poate spune părerea despre repertoriu.
Dar nu se poate opune
ideilor creative pe care le aduce un dirijor nou.
O orchestră e ca o familie.
E un efort comunitar.
Căutarea unui nou dirijor pentru Boston Pops s-a încheiat.
John Williams a acceptat să revină.
Williams a demisionat în urma disputelor artistice.
Se pare că au fost rezolvate.
Williams a declarat: „Am doar admirație și afecțiune
pentru orchestră și membrii ei.”
Trecerea de la studiourile hollywoodiene la Boston mi-a adus satisfacție,
pentru că la Hollywood nu ai un public
când lucrezi la film în mediul clinic al studioului.
La Boston Pops aveam o orchestră, aveam public.
Muzica prinde viață.
Lumea aplaudă.
Pentru orgoliul rănit al unui compozitor de la Hollywood,
care nu e aplaudat de public,
e minunat să mergi la Boston și să ai un public senzațional.
Restul muzicii clasice a acceptat ideea
că e un compozitor genial, original.
A făcut lucruri extraordinare
în folosul orchestrelor.
Cine privește dezgustat muzica de film în prezent
nu-și folosește mintea.
Când eram copil, benzile desenate cu Superman erau foarte populare
și le citeam mereu.
SUPERMAN (1978) REGIA: RICHARD DONNER
Ideea de a compune tema personajului cu mantie
mi-a plăcut mult.
Ce naiba e asta?
Liniștiți-vă, vă țin eu!
Mă ții?
Pe tine cine te ține?
Îmi plac Chris și Margot. Zburau împreună. Scena de dragoste.
Abia așteptam să mă pun pe treabă
și să scriu o temă ascendentă.
Îi sunt foarte recunoscător lui John Williams.
Fără muzica lui, puterile lui Superman sunt mult slăbite.
Credeți-mă, dacă încerci să zbori fără piesa aia,
nu ai succes.
Un pas, doi, apoi cazi.
Muzica lui Johnny are un anume lirism.
CINEASTĂ
CĂUTĂTORII ARCEI PIERDUTE (1981)
De exemplu, îi place mult să compună teme pentru Harrison.
Harrison Ford reușește să joace scene dramatice
cu un aer jucăuș, cu o sclipire în ochi.
Mă duc după camionul ăla!
- Cum? - Nu știu. Improvizez.
Asta-i oferă mult material lui John.
Eu și John Williams ne știm de multă vreme, el și tata au fost camarazi
în orchestra armatei.
Tata era chitarist, Johnny cânta la pian.
Johnny venea mereu pe la noi.
Îl cunosc de când eram copil.
Dar să lucrez cu el la un film
a fost unul dintre cele mai frumoase momente din viața mea.
Pentru Căutătorii, Johnny a înregistrat la Londra, cu Orchestra simfonică.
Muzica te umplea de energie.
Nuanțele coloanei sonore...
Muzica subliniază micile detalii.
Johnny crea piese pentru anumiți șerpi la Fântâna Sufletelor.
Venea cu mici elemente pentru șerpii
care făceau mișcări bruște, se încordau sau atacau.
Voia ceva hollywoodian, ceva romantic pentru „Tema lui Marion”.
Spunea: „Cred că muzica îi poate apropia și mai mult.”
Ea nu era foarte prezentă, dar era un personaj principal.
Trebuia să aibă o temă
care să ne amintească ce reprezenta.
Tema lui Marion era superbă,
amintea de muzica din vechile filme hollywoodiene,
compusă de Franz Waxman, Miklós Rózsa și David Raksin.
La continuări a păstrat temele principale,
pentru a ne aminti că e vorba despre Indiana Jones.
Dar găsește mereu un nou mod de a spune povestea prin muzică.
INDIANA JONES ȘI TEMPLUL BLESTEMAT (1984)
Ferește-te!
Eram la Oscaruri
și John Williams stătea în spatele lui Steven.
L-am văzut pe John și am înnebunit. Nu-l mai văzusem de la Templul blestemat.
L-am îmbrățișat și Steven era încântat.
„Ke, mai știi că ai o temă pentru Micuțul?”
Am spus: „Sigur că da.” Câți actori pot spune
că au o temă compusă de legendarul John Williams?
Și am început să fredonăm amândoi tema.
E o piesă extraordinară!
INDIANA JONES ȘI ULTIMA CRUCIADĂ (1989) FĂRĂ MUZICĂ
Cel mai bun mod de a demonstra energia și emoția
pe care le aduce muzica lui John e să vedeți filmul fără muzică.
Doar cu efecte și dialog.
Apoi rulați întreaga scenă cu toată muzica.
CU MUZICĂ
Și o să recunoașteți valoarea muzicii de film.
Semnal.
E un mic film epic.
ÎN CULISE E.T. EXTRATERESTRUL
Muzica lui John se potrivește acestei descrieri.
Ar fi frumos să nu auzim nimic până când...
Trebuie să plecăm...
- „Trebuie să plecăm, E.T.” - Bine.
Vine imediat după: „Trebuie să plecăm, E.T.”
Acolo revine.
- Vreau timpul sfârșitului replicii. - Da.
Căprioara ridică privirea. Ceva a surprins-o.
Poate folosim iar harpa.
- Îmi place mult. - Da, harpa.
Abia aștept să-mi spună John:
„Am niște idei pentru tine.”
Abia aștept ziua aia!
N-am niciodată emoții, nu mă tem că o să fiu dezamăgit.
Aici e Michael pe bicicletă.
Gonește să-l găsească pe E.T. în pădure.
- Elliot vine acasă singur. - Se bazează pe asta.
Și ajungem la cheia asta.
Colaborarea noastră are o consecvență,
vede filmul mereu în același fel,
dar, după ce compune muzica,
eu văd filmul din perspectiva lui.
Văd filmul așa cum îl vede el.
Acasă!
„Tema lui Yoda” a fost o surpriză plăcută.
O să se prindă cineva?
- Cam 200 de milioane de oameni. - Serios?
O sută douăzeci și cinci.
Instrumentele care cântă...
Accentele doi și trei, vă rog!
Pentru mai mult ritm.
Concentrați-vă!
Nu vă lăsați deranjați de faptul că Steven...
filmează.
E ciudat.
Parcă ai fi filmat la baie.
Când faci duș.
Mă bucur că sunt îmbrăcat.
De la început, vă rog!
Am cântat la vioară în E.T. Mă ascund în spatele violoniștilor.
Cânt în spate, dar, de asemenea, ascult și privesc.
Nu știți ce încântare a fost.
E o melodie de harpă în E.T.
Simbolizează conexiunea dintre E.T. și Elliot.
Cântăreața la harpă era Dorothy Remsen, îmi amintesc că John lucra cu ea.
Dorothy, la tril...
Poți să închei trilul așa? Știi ce zic?
Dacă-l las pe mâna stângă.
- Sigur. - Bine.
Era un pianist foarte bun, pe nume Ralph Grierson,
- ...cu care John lucra des. - ...la stânga.
Penultima măsură, două note de o pătrime.
Pe genericul final e o melodie grațioasă.
I-a dat partitura lui Ralph
și l-a lăsat s-o repete patru zile înainte s-o cânte.
Cred că E.T. a fost primul film pe care l-am văzut la cinematograf.
Cânt în Coldplay.
În turneu, ieșim pe scenă
prin public, pe muzica din E.T.
Când ies pe scenă la un concert
vreau să am senzația că zbor.
Mă gândeam la Elliot pe BMX.
Le-am cerut lui John și Steven să ne permită să folosim E.T.
Și au acceptat.
Mă entuziasmează.
Asta și pentru că am ieșit pe scenă pe muzica asta de multe ori.
Fiecare piesă a lui are o familie de melodii.
Revine la tema principală. Acum.
Perfect!
BERKSHIRES, VESTUL STATULUI MASSACHUSETTS
Suntem la Tanglewood.
Tanglewood e multe lucruri.
E o instituție de învățământ.
Le oferă o șansă unică celor mai buni studenți.
E o sală de concerte pentru Boston Symphony.
Peisajul e impresionant.
În istoria muzicii americane, asta e Mecca.
Aici vin să învețe cei mai buni studenți.
Au șansa să cânte pentru cei mai buni dirijori.
Programarea filmelor îmi convine.
De obicei suntem foarte aglomerați primăvara.
Vara putem fi liberi
datorită programului lansării filmelor.
Ai trei săptămâni în care nu muncești
și ai timp să faci ce vrei.
Lucrurile s-au potrivit de minune.
Vin aici în fiecare an din 1980. Au trecut 43 de ani.
Face parte din viața mea.
Acum dau cel mult două concerte pe an.
Dădeam mai multe când dirijam Boston Pops.
Îmi oferă energie.
John e un dirijor excepțional.
Ajunge la sufletul orchestrei...
COMPOZITOR / DIRIJOR
...datorită cunoștințelor sale.
Tema principală din Jurassic Park
e una dintre piesele care m-au motivat să devin muzician.
Am fost la cinematograf cu un prieten.
L-am văzut de zece ori pentru muzică. Și pentru film.
Era foarte frumos, excelent.
Dar ca să ascult muzica.
Multă lume spune asta.
Îmi amintesc cinematograful și ora când am văzut Jurassic Park.
Când am auzit trompetele alea.
JURASSIC PARK (1993) REGIA: STEVEN SPIELBERG
Am ieșit entuziasmat din sală.
Abia așteptam să cânt la instrumentul meu.
John a vrut să le ofere dinozaurilor locul meritat,
cu aceeași admirație și respect pe care le au cei mici
la un muzeu de istorie naturală,
când văd relicvele din jurasic și apoi din cretacic.
Și sunt copleșiți de aceste oase.
John a compus muzica cu un suflet de copil
care știa să redea uimirea provocată de aceste animale magnifice.
CÂND DINOZAURII STĂPÂNEAU LUMEA
De multe ori am vorbit despre John Williams și despre partituri
care sunt complet opuse.
Filme complet opuse. Avem anul în care același regizor
a lansat Jurassic Park și Lista lui Schindler.
E cel mai bun exemplu.
E o mirare în muzica pentru Lista lui Schindler,
dar e o mirare îndurerată. Cum poate fi omenirea așa?
Lucram la Lista lui Schindler la Tanglewood.
Cred că era vara acelui an...
iar Steven filma prin Polonia.
Trebuia să filmez iarna în Cracovia.
Pentru prima oară am ratat înregistrările lui Johnny pentru Jurassic Park.
Filmele s-au suprapus complet.
LISTA LUI SCHINDLER (1993)
Contrastul stilurilor a fost o bucurie pentru mine.
Mi-a plăcut mult.
Nu mă gândeam la muzică atunci când am filmat.
N-am adăugat muzică temporară
ca să-i sugerez lui Johnny ce vreau în anumite scene.
M-am concentrat să spun povestea.
Apoi i-am arătat filmul lui John.
Lista e binele absolut.
Lista e viață.
După ce am văzut filmul am fost cutremurat. N-am putut vorbi.
Eram copleșit, aproape că am plâns.
Am ieșit, m-am plimbat pe lângă clădire,
m-am întors și i-am spus lui Steven,
încercând să discut despre muzică...
Am zis: „Steven, e un film minunat.
Ai nevoie de un compozitor mai bun decât mine.”
Iar el a spus: „Știu, dar toți sunt morți.”
50 DE ANI DE MUZICĂ ȘI FILME
Spre norocul meu, la insistențele lui Steven
am dat tot ce aveam mai bun.
Dar chiar consideram că acest film
depășește orice altă creație
care să fie demnă de mesajul său
și de istoria pe care ne-o dezvăluia acest film.
Una dintre cele mai frumoase
și clar cea mai emoționantă experiență trăită cu John
a fost când compunea pentru Lista lui Schindler la Berkshires.
Ne-a invitat pe mine și pe Kate să ascultăm schițele la pian.
Johnny se așază la pian și zice: „Nu cânt la pian
foarte bine, nu vă faceți speranțe,
dar încerc să cânt asta.”
Sigur, e un pianist excelent.
Avea partitura scrisă de mână pe pian,
noi stăteam lângă el și a început.
Da.
N-am cum să uit.
Nu țin minte să fi fost vreodată mai devastat emoțional
ca de aceste piese simple, melodice, profunde, chinuitoare
pe care ni le cânta la pian.
După nici cinci note, Kate a început să plângă.
După încă nouă note plângeam și eu, apoi plângea și Johnny
și cânta în același timp.
A fost perfect.
Onorase povestea Holocaustului prin muzică.
Îl cunoșteam pe violonistul Itzhak Perlman de vreo două decenii.
Când eu și Steven am hotărât că ne trebuie un violonist, am zis:
„Să-l angajăm pe cel mai bun, adică pe Itzhak Perlman.”
Ironia e că, mulți ani,
l-am tot văzut la concerte și Itzhak îmi spunea mereu:
„Când îmi compui o coloană sonoră cu un solo de vioară?”
Răspundeam: „Într-o bună zi o să fac asta, Itzhak.”
L-am sunat pentru Lista lui Schindler.
„Itzhak, în sfârșit, am un film pentru tine.”
Am zis: „Stai să mă gândesc.”
I-am zis soției mele, Toby:
„Toby, era John Williams.” Și i-am spus povestea.
Îi spusesem că mă mai gândesc.
Ea a zis: „I-ai spus că te mai gândești?
Muzică scrisă de John Williams pentru un film de Spielberg,
tu poți să lucrezi cu ei, dar ai spus că te mai gândești?”
L-am sunat a doua zi: „Bine, accept.”
Cât m-am bucurat că am spus „da”!
ȘEDINȚĂ DE ÎNREGISTRARE LISTA LUI SCHINDLER
FILMĂRILE LUI STEVEN SPIELBERG
Pot să mă duc în toată lumea,
singurul lucru pe care mi-l cer oamenii e:
„Poți să cânți tema din Lista lui Schindler?”
Emoționează pe toată lumea.
PREMIUL AFI PENTRU ÎNTREAGA CARIERĂ: UN OMAGIU LUI JOHN WILLIAMS
VIOARĂ: SIMONE PORTER
DEPARTE, DEPARTE (1992)
Prima oară am lucrat cu John la Departe, departe
și l-am întrebat: „De ce are muzica efectul ăsta?”
A spus: „Nu știu.
Sunt multe teorii, iar cea căreia îi dau dreptate
spune că e vorba de sunete primordiale.”
În povestea originii noastre ca oameni, sunetele erau foarte importante.
Puteau să ne aducă liniște și alinare
sau puteau să ne avertizeze că sunt pericole și trebuie să fugim.
Percuția poate fi un cutremur. Ar putea fi bolovani care se rostogolesc.
Păsările sugerează că e perioada romantismului.
Și iată un artist care înțelege în cei mai nuanțați termeni
cum să susțină povestea prin muzică.
E cel mai mare susținător din lume al muzicii orchestrale,
pentru că muzica lui ne reamintește de frumusețea orchestrei.
E un mare dar pentru noi, muzicienii.
E unul dintre puținii,
unul dintre ultimii compozitori care folosesc orchestra simfonică.
E altceva când interpretează oamenii,
nu un sintetizator care poate înlocui grupul de coarde.
De asemenea, apreciază măiestria muzicienilor
și nevoia transmiterii acestei măiestrii generațiilor viitoare.
Sunt mândru că, de-a lungul carierei noastre,
n-am folosit muzică electronică.
Apreciem orchestra, muzicienii și ce a compus Johnny pentru ei.
N-a folosit sintetizatoare.
Au fost ocazii când sintetizatorul a completat
muzica orchestrală, ca în Munchen, de exemplu.
MUNCHEN (2005) REGIA: STEVEN SPIELBERG
Mulți contemporani ai mei au trecut la muzică electronică.
Mă bucur că noi suntem fideli orchestrei.
O compilație electronică nu are creativitatea interpretării.
ÎNREGISTRARE
Cu orchestra tragem de patru ori fiecare scenă.
Fiecare interpretare e diferită.
O anumită dublă are viață, îi curge sânge prin vene.
Forțează publicul modern să ia în seamă orchestra.
Fiindcă pune instrumentiștii să cânte mai repede,
mai tare, mai iute, mai dinamic
decât i-ai auzit în compozițiile sale.
- Bine. - Da, e bine.
Mai departe!
E foarte pasionat de orchestră,
de comunicarea nonverbală
în care ridici brațele și spui: „Prima măsură!”
Și obții un rezultat. E senzațional.
Se vede zâmbetul pe fața lui John
când dirijează.
Această piesă, doamnelor și domnilor, nu poate fi politicoasă.
E vulgară.
Tromboanele o să fie pregătite.
Vă fac cea mai clară introducere din lume.
Oamenii sunt foarte fericiți în preajma lui.
Orchestrele sunt fericite.
Îl vezi pe John pe scenă.
Imediat ești încântat datorită amintirilor cu muzica lui.
Suntem ca niște copii la raionul de bomboane.
EPISODUL VII Tema lui Rey
Când s-a lansat Trezirea forței, John nu și-a schimbat stilul.
A compus la fel cum o făcea în anii '70.
Apoi e...
„TEMA LUI REY” DIN RĂZBOIUL STELELOR: TREZIREA FORȚEI (2015)
Nu și-a pierdut curiozitatea.
Reușește să exploreze acest adevăr emoțional rezonant,
dar are și încrederea de sine de a fi vulnerabil,
ca apoi să întrebe: „E bine? Ce crezi?”
Te întreabă dacă îți place.
Asta mă face să râd. Când John Williams îți cântă piesa
compusă de el și-ți cere părerea, există un singur răspuns.
Încă are un public. Asta e incredibil.
Te întrebi de ce nu auzim mai multe teme muzicale.
De ce muzica din filme nu sare din ecran, ca a lui John?
Publicul își dorește așa ceva.
De ce nu e mai multă?
Sunt vremuri grele în muzică.
Pentru mine, orchestra e un instrument prin care interpretezi muzica.
Muzica, așa cum o înțeleg eu, mă refer la marile creații
din ultimii 300-400 de ani,
e pe moarte.
Tinerii compozitori folosesc instrumente electronice și efecte spațiale.
Bravo lor, fac o treabă fantastică,
aș vrea să mai trăiesc 50 de ani, să văd ce fac.
Dar o să se mai nască vreun Brahms sau vreun Wagner?
La cum merg lucrurile acum, la cum evoluează muzica,
e vremea întrebărilor, a îndoielilor.
John mai e și un mare compozitor de concerte.
REPORTER CULTURAL
În concertele lui nu auzi temele hollywoodiene din filme.
E o muzică abstractă, rafinată, inovatoare.
Muzica lui pentru film e compactă, concisă,
pe când cea de concert... Mie mi se pare mai fragmentată
și atemporală, cu un aer liniar.
Muzica de concert e o eliberare pentru el.
Poate explora atonalitatea și texturile.
Dezvăluie o altă latură a sa.
În muzica de film sunt limitat, compun doar ce-mi permite subiectul.
Nu pot să mă întind opt minute cu alămuri, deși mi-ar plăcea.
„PRELUDIU ȘI FUGĂ” (1965)
„CONCERTUL FIVE SACRED TREES PENTRU FAGOT ȘI ORCHESTRĂ”
În orchestra elevilor de la Liceul North Hollywood,
în California, am cântat la fagot.
Regretatul meu prieten Harold Hansen a încercat să mă învețe
și ajunsesem bunicel, puteam cânta în orchestră
al doilea fagot.
Cine credea că după 40 de ani voi compune un concert pentru fagot,
pentru filarmonică?
Asta a fost conexiunea.
Încercam să cânt la instrument și îmi plăcea,
apoi am avut șansa să compun pentru o interpretă excepțională,
Judith Leclair.
Anne-Sophie Mutter a primit partituri de la el.
„CONCERTUL NR. 2 PENTRU VIOARĂ” (2021)
Yo-Yo a cântat muzica lui.
„TREI PIESE PENTRU VIOLONCEL: NR. 2, PICKIN'” (2000)
Sunt piese dificile.
Modul în care stăpânește instrumentele lor
e copleșitor.
„ELEGIE PENTRU VIOLONCEL ȘI ORCHESTRĂ” (2002)
Am înregistrat „Elegia pentru violoncel și orchestră” acum mulți ani.
De fiecare dată când i-o prezint altui violoncelist,
spun: „Ai ascultat înregistrarea lui Yo-Yo?”
Toți spun: „Da. Dumnezeule!”
De parcă n-ar putea să se ridice la nivelul maestrului.
Nu da vina pe mine.
Minunat!
FIICA LUI JOHN WILLIAMS
Îmi fac griji când nu muncește.
Trebuie să lucreze, îi place să facă asta
și îi aduce multă bucurie.
Cel mai important aspect la relația mea cu tatăl meu e acum golful.
Ce-ți place cel mai mult la golf?
- La golf? - Da.
Cel mai mult îmi place mersul pe jos.
Nu pot spune că joc golf. Eu distrug golful.
N-am jucat niciodată foarte bine.
Mă duc spre seară, când jucătorii adevărați au plecat
și e liniște, să pot admira frumusețea locului.
E un mod minunat de a petrece câteva ore cu tatăl tău.
Dacă pot face asta de două ori pe săptămână cât o să mai fie cu noi,
mă declar fericită.
E un joc răutăcios.
A compus atâtea piese extraordinare
care ne amintesc cât ne încântă filmele.
Cum trezesc copilul din noi.
A creat mai multe asemenea momente decât orice alt compozitor.
Dar a creat și momente care reprezintă mai mult de atât,
care sunt mai nuanțate,
mai puternice,
mai dinamice, mai captivante.
DIN LINCOLN
John Williams e foarte flexibil,
și stăpânește atâtea limbaje muzicale,
mai ales când e vorba de filme istorice serioase.
AMISTAD (1997) REGIA: STEVEN SPIELBERG
CALUL DE LUPTĂ (2011) REGIA: STEVEN SPIELBERG
Ca pasionat de istorie, mintea mea fuge imediat la filmele lui Steven
și la Oliver Stone, la filmele la care am lucrat cu el,
ca Născut pe 4 iulie.
Războiul din Vietnam era un subiect foarte personal pentru el...
dar filmul lui transmitea un mesaj profund.
JFK (1991) REGIA: OLIVER STONE
E valabil și pentru JFK.
JFK e un exemplu excelent
de compunere a muzicii înainte ca filmul să fie gata.
Oliver mi-a scris: „Scrie trei piese!
Nu-ți arăt fragmente din film. O să-ți arăt o reacție,
altă reacție și altă reacție. Apoi compui ce vrei.”
În cele din urmă, a montat laolaltă
aceste bucăți separate, folosind părți din fiecare.
Am avut o ocazie unică să abordez o temă istorică
în încercarea de a o dramatiza în modul pentru care e celebru Oliver.
SALVAȚI SOLDATUL RYAN (1998) REGIA: S. SPIELBERG
Îmi place
sobrietatea nobilă din Salvați soldatul Ryan și Lincoln.
Teme americane frumoase, acele minunate
sentimente care ne fac să simțim
că aparținem unei țări și suntem patrioți.
Salvați soldatul Ryan e poate cel mai mare film despre Al Doilea Război Mondial.
Primele 15 minute sunt
de nedescris, sunt extraordinare,
n-aveau nevoie de muzică.
John spune că lipsa muzicii e la fel de importantă ca prezența ei.
Avem ședințe în care încercăm ceva
și spunem: „Punem muzică aici, aici nu punem.”
Am hotărât devreme să nu folosim muzică pentru invazia Normandiei.
Muzica intervine doar când vedem trupul lui Sean Ryan pe plajă.
Încheiem filmul cu „Hymn to the Fallen”,
înregistrat cu corul de la Boston Symphony Tanglewood.
Tom Hanks a fost prezent. Orchestra era încântată, fiindcă a stat la balcon.
Noi eram pe scenă și toți muzicienii îl priveau.
Am spus: „Nu, uitați-vă la partitură!”
„HYMN TO THE FALLEN” DIN SALVAȚI SOLDATUL RYAN
Această piesă onorează toți veteranii,
din prezent și din trecut.
Și compoziția ta e o mare onoare.
De aceea armata cere mereu permisiunea să cânte această partitură.
E una dintre cele mai solicitate
în cadrul armatei SUA.
Pentru că e plină de venerație și respect
pentru cei care și-au dat viața pe altarul libertății.
John poate compune pentru orice gen de film,
fie el Salvați soldatul Ryan sau Singur acasă.
SINGUR ACASĂ (1990)
Mi-am făcut familia să dispară.
Filmam Singur acasă și deja angajaserăm alt compozitor,
eram la postproducție, dar compozitorul nu mai era disponibil.
Ne-a sunat impresarul lui John, care a spus: „Vreau să-i arăt filmul.”
Era să scap telefonul din mână.
Am fost șocat.
Mi-a plăcut, e un film minunat.
Băiețelul era grozav,
îmi permitea să folosesc elemente de Crăciun, flaut și clopoței.
Am hotărât să prezentăm filmul cu muzica lui John.
A fost cea mai bună prezentare de până atunci.
Rezultatele au fost cu 500% mai bune decât prima oară.
Parcă iese din ecran și trage publicul în film.
Când Chris m-a rugat să lucrez la Harry Potter am fost fericit.
LUMEA VRĂJITORIILOR LUI HARRY POTTER MAREA LANSARE
5 APRILIE 2016
O șansă minunată pentru muzică.
A fost despre copii și magie.
Copiii și magia înseamnă muzică.
Când am acceptat să fac Harry Potter, mai întâi am făcut muzica pentru trailer.
Mi-au cerut ceva magic.
Știam despre ce era vorba, dar nu văzusem niciun cadru din film.
Așa că am scris „Tema lui Hedwig”.
Mărturisesc că a fost extrem de ușor de compus.
M-am dus în biroul lui, unde compunea. A spus: „Vrei să auzi tema principală?”
Sigur că voiam. Așa că a cântat...
Adaugă aspectul sumbru.
Te atrage cu tema aceea adorabilă, apoi devine sumbră
în câteva secunde, nu e genial?
Când am pătruns în lumea lui Potter știam
că fiecare film o să fie tot mai sumbru.
HARRY POTTER ȘI CAMERA SECRETELOR
Cicatricea ta e legendară. Ca și vrăjitorul care ți-a provocat-o.
Eu și John am discutat multă vreme
și muzica lui pentru Camera secretelor
e începutul a ce se întâmplă în următoarele șapte filme.
HARRY POTTER ȘI PRIZONIERUL DIN AZKABAN
Expecto Patronum!
Nu a fost niciodată o plăcere să fac continuări.
Preferam o poveste nouă,
cu o șansă nouă de a compune ceva original.
Dar la Războiul stelelor și mai ales la Indiana Jones
nu voiam ca alt compozitor să vină și să schimbe ce am creat.
Îmi doream, dacă era posibil,
să mențin integritatea muzicii,
dacă timpul și energia mi-o permiteau.
La Războiul stelelor, am lucrat la primele nouă.
La Harry Potter, filmele sunt minunate și dificile.
Am lucrat la trei.
Nu puteam face...
Câte sunt în total? Cred că opt.
Mi-ar fi plăcut să lucrez la ele, v-am spus de ce.
Au venit alții, au făcut o treabă grozavă.
Când am putut lucra la continuări, am încercat s-o fac.
Din gelozie încercam să păstrez integritatea
a ce făcusem deja.
Nu fiindcă mi se părea foarte valoros și veșnic,
iar alți compozitori erau nedemni.
Dar consideram că ar fi ideal să mențin consecvența creației mele.
Nu știu dacă aș fi făcut episoadele I-III dacă nu compunea Johnny muzica.
A fost o parte crucială a procesului de creație.
În anii '90 devenise un nume celebru.
FAMILIA SIMPSON CREAT DE MATT GROENING
FAMILIA MEA DEMENTĂ CREAT DE SETH MacFARLANE
Multe piese ale lui sunt în ADN-ul oamenilor.
„TEMA NBC SUNDAY NIGHT FOOTBALL”
Când crezi că le știi pe toate, apare iar.
Tema pentru NBC News.
„TEMA MISIUNII” NBC NEWS (1985)
Pentru John n-a fost suficient să scrie pentru filme de succes.
Și-a dorit varietate în munca sa. Te gândești la Olimpiadă.
Mă uitam la Jocurile Olimpice în copilărie
și am remarcat muzica.
Era extraordinară.
M-au sunat: „John, compui o piesă pentru ceremonia de deschidere?”
Mi-au plăcut spectacolul și aspectul heraldic
a ce fac sportivii și cât ne inspiră.
Am mai lucrat la trei-patru ediții.
Într-un mod ciudat, e cea mai mare vedetă pop din lume.
JOHN WILLIAMS ȘI FILARMONICA DIN LOS ANGELES
Azi aniversez 45 de ani la Hollywood Bowl.
Patruzeci și cinci!
Am început în 1978.
Și încă sunt aici.
Inițial eram foarte reticent.
Am anunțat conducerea Filarmonicii din Los Angeles:
„N-aveți nevoie de mine, îl aveți pe Zubin Mehta, cel mai mare din lume.”
„Nu, publicul te vrea pe tine.”
Gustavo! Simpatico.
Fără Războiul stelelor nu aveam ocazia asta.
Atunci a început obiceiul ăsta, care s-a extins peste tot,
al concertelor cu muzică de film.
Nu doar muzica mea, ci și a altor compozitori de film.
Sabia laser.
Minunat! Nu sunt prea grele.
- Nu, e bine așa. - Da.
- Ce tare! - Așa.
Ea e Bing Wang.
Ea va cânta soloul azi. E o violonistă de excepție.
Sunt încântată să cânt cu maestrul John Williams.
Aici sunt victimele.
Asta e bagheta magică.
Atât.
Deci...
E singurul care poate face ce face el.
Câți compozitori de muzică clasică sunt atât de populari?
Toate astea n-ar fi fost posibile fără John.
E uimitor! Vin 17.000 de oameni.
Ăsta e sacoul alb.
Îl pun pe mine. Sunt hainele de muncă.
În ele dirijez.
Așa!
Cine l-a văzut pe John Williams la Hollywood Bowl dirijându-și muzica
își dă seama că are în față o orchestră clasică.
Dar publicul aclamă ca la Beatles.
La concertele astea nu merg elitiști,
ci oameni obișnuiți care vor să asculte muzică bună.
„MARȘUL IMPERIAL (TEMA LUI DARTH VADER)” DIN IMPERIUL CONTRAATACĂ
Muzica lui John unește multe generații
și asta e ceva minunat.
Sunt de la copii la bătrâni.
Te uiți în spate și vezi doar săbii laser.
Și toți iubesc muzica.
Să fii înconjurat de mii de oameni
care flutură săbii laser și-l sărbătoresc pe acest om și ce a făcut
e un lucru minunat și pe deplin meritat.
Atmosfera nu se compară cu ce ne așteptăm de la un concert obișnuit.
Oamenii o luau razna ca la un concert rock.
Chestia cu „Marșul imperial” și săbiile laser
a evoluat de-a lungul anilor.
Cu mulți ani în urmă erau două-trei în public,
apoi, câteva sute.
Acum sunt nu știu câte mii. E fantastic.
Îl cunosc pe John, îi cunosc muzica.
A fost o explozie.
O explozie de fericire.
- A fost distractiv, nu? - A fost fantastic.
Are succes.
Am fost incredibil de norocos în viață.
M-am recăsătorit, da.
Cu Samantha Williams.
E minunată.
Am cunoscut-o acum 50 de ani.
Am trăit împreună multe lucruri minunate.
Sunt profund recunoscător.
Sunt multe lucruri pentru care mă simt onorat.
Oscarurile sunt un simbol al împlinirii pentru mulți.
M-am bucurat și sunt foarte mândru de cele pe care le-am primit.
Am avut 54 de nominalizări.
Trebuie să-mi exprim recunoștința pentru divizia de muzică a Academiei.
E o recunoaștere a colegilor tăi.
Mulțumesc.
E important să-l sărbătorim
ca să-i mulțumim pentru bucuria oferită.
Să creezi ceva care aduce bucurie oriunde în lume
e un lucru rar și valoros.
Nimeni n-are o zi proastă dacă-i ascultă muzica.
John Williams are o ureche muzicală extraordinară.
Scrie ce aude mai mult decât scrie ce știe.
De asta muzica lui e puternică și o să reziste veșnic.
Când John ridică bagheta
și începe prima temă, ești încântat:
„Încă o reușită!” De fiecare dată.
Are o superputere incredibilă
de a putea crea melodii pe care le auzi prima oară
și ți se par inevitabile.
Sunt memorabile.
Câtă vreme e muzică orchestrală o să fie orchestre care-i dedică seri întregi.
Așa cum fac cu Beethoven, Gershwin sau Mozart.
Când fac un film, mai ales dacă e dificil,
mă gândesc că într-o zi o să termin
și o să pot sta în fața orchestrei, în spatele podiumului.
Și timp de șase sau opt zile
o să ascult fabuloasele noi compoziții ale lui John Williams.
Aștept asta cu nerăbdare la fiecare film.
CULVER CITY, CALIFORNIA 18 IANUARIE 2024
Nu l-am întrebat niciodată pe Johnny dacă-i pot dirija orchestra.
Dar azi vreau să iau bagheta în onoarea ta
și să vă rog să priviți către fațadă.
Mazel tov!
CENTRUL DE MUZICĂ JOHN WILLIAMS
Am venit prima oară la acest studio în 1940,
când tata m-a adus să-mi arate platourile.
Aveam cam nouă-zece ani.
M-am uitat în jur și mi-am spus: „Cândva, toate astea vor fi ale mele.”
Și, în sfârșit, am reușit!
Viața și cariera mea au fost diverse.
De la comedie, la SF, la așa-zise filme serioase.
În cele din urmă, sunt foarte mulțumit
de finalul Concertului pentru violoncel.
Sau de a doua parte din Primul concert pentru vioară.
Dar nu de întreg concertul.
Unele teme din Războiul stelelor, cum e „Tema lui Yoda”,
mi se par foarte reușite.
Mă refer la intervale. E originală, e foarte simplă.
Sunt elemente din E.T... Tema „Over The Moon” e foarte frumoasă.
Aproape că pot spune: „Asta mă reprezintă.”
Toate cele pe care le-am pomenit mă reprezintă, dar nu în întregime.
Diversele etape ale carierei mele, interpretare, aranjament,
orchestrare, televiziune și film,
au fost un progres neplanificat.
Am avut și eșecuri, dar am fost foarte norocos.
Întâlnirea cu Steven Spielberg a fost norocul vieții mele.
Oamenii mă întreabă cum pot lucra atât.
Am fost ocupat mereu, dar eram plin de dragoste față de muzică
și de plăcerea de a lucra cu muzicieni și orchestre grozave.
Nu știam cum să compun mai repede, ca să aibă ce cânta.
Pentru muzicieni, muzica e ca aerul.
Ne ține în viață, ne oferă energie.
În fiecare dimineață scriu ceva.
Gândește-te că scrii toate acele note
și apoi ai șansa să dirijezi o orchestră
care dă viață muzicii pe care tu ai așternut-o pe hârtie.
E un lucru senzațional.
Muzica e suficientă pentru o viață,
dar o viață nu e suficientă pentru muzică.
Subtitrarea: Robert Ciubotaru