Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Raz, dva, tri.
Keď som Johnnyho spoznal,
vravím si: „Ako mohol taký dobrák napísať takú geniálnu hudbu?“
Je to taká jeho magická schopnosť.
Jeho hudbu stačí počuť raz a nezabudnete na ňu.
Milujú ho mnohí ľudia po celej zemi, aj keď si to neuvedomujú.
Koľko je takých skladateľov, že len začujete začiatok
a hneď viete, čo je to za film?
Jeho hudba je veľmi upokojujúca.
Okamžite viem, že je to John.
Taký má John na ľudí účinok.
Keď počujete jeho hudbu, poviete si: „Je jeden z tých.“
Ako bol Michael Jordan.
Ako bol Bach.
Na ich úrovni je John Williams.
Nevyhnete sa mu.
Je riešením mnohých problémov.
Johnova hudba sa ľudí dotýka veľmi živočíšne.
Zdá sa, že sú tie témy s nami celý život.
On si sadol a vymyslel ich
a zrazu sú skrátka súčasťou našej kolektívnej duše.
Nie je to len skladateľ.
Je to génius,
ktorý rozumie vzťahu medzi obrazom a zvukom.
Dokonale skĺbil klasickú a modernú populárnu hudbu.
Jeho hudba je aj jedno, aj druhé.
Vie toho neuveriteľne veľa o každom možnom žánri.
Ako to vôbec robí?
Víťazom sa stáva John Williams za Fidlikanta na streche.
John Williams za Čeľuste.
John Williams za Star Wars.
John Williams za E. T.
John Williams za Schindlerov zoznam.
Neustále niečo objavuje.
Začína to tým, čo vidí.
Pozrie si film, potom si sadne za klavír a píše.
Hudba k nemu príde z neba a nechá sa ňou pohltiť.
Je to najčistejšia forma umenia, akú som kedy u človeka videl.
HUDBA JOHNA WILLIAMSA
RÉŽIA – LAURENT BOUZERAU
To je dobrý lick.
Toto je jeden z mojich klavírov.
SKLADATEĽ
Vo Foxe bol so mnou 25 rokov.
Prvé, čo som Stevenovi na tomto klavíri zahral, bolo...
Zahral som to a on vraví: „Čo je to? Čo s tým chceš...“
A čo tých päť nôt v Blízkom stretnutí?
Päť... Na tomto.
Na tomto klavíri som mu hral všetko.
E. T.-ho a všetko ostatné.
Také veci má za sebou toto zlatíčko.
To znie ako svadobný pochod.
Ženili sme sa strašne dávno.
Ja viem.
To je pravda.
Kamarát. Tak rád ťa vidím.
FILMÁR
- Kazím tu Johnnyho chvíľku. - Je to moja barmicva.
Tvoja barmicva.
- Ako sa máš? - Dobre.
- Šťastný nový rok. - Aj tebe.
Na Johnovi Williamsovi a Stevenovi Spielbergovi je zaujímavé,
že keď sú spolu, sú ako kapela.
HUDOBNÍK
A kapely sú super.
Keď sú spolu, sú viac než súčtom svojich neuveriteľných častí.
Hudba a obraz sú rovnako dôležité.
Jedno vylepšuje druhé
a keby ste jedno odobrali, nefungovalo by to celé.
Kým som sa dostal k režírovaniu svojho prvého filmu,
musel som mať nazbieraných tak 500 soundtrackových albumov.
Bol som obrovský fanúšik filmovej hudby.
V 60. a raných 70. rokoch
sa však filmová hudba stávala akýmsi krásnym anachronizmom.
Inak povedané, o orchestrálnu hudbu už nebol záujem.
Používala sa súčasná hudba.
Bál som sa,
že to naozaj znamená koniec veľkej orchestrálnej filmovej hudby.
A odmietal som dopustiť, aby sa to pri mojich filmoch stalo.
KMÍNI (1969) RÉŽIA – MARK RYDELL
Zaľúbil som sa do hudby
z filmu menom Kmíni.
Sľúbil som si, že keď dostanem vlastný film,
tak ten, kto tú hudbu napísal,
istý John Williams, ktorý musel byť podľa mňa Angličan,
bude mojím skladateľom, ak bude súhlasiť.
RÉŽIA – MARK RYDELL
Potom som počul hudbu k The Cowboys, ktorú napísal tiež,
a to ma presvedčilo ešte viac.
Tak som Johna poprosil,
či by nenapísal hudbu k môjmu prvému filmu Sugarlandský expres.
Johna scenár oslovil a šiel so mnou na obed.
Od začiatku som ho zbožňoval.
Bol veľmi mladý.
Ja som už mal 40.
Skúsený veterán po rokoch driny v Hollywoode.
Bol to elegantný muž. Ako vždy.
Bol však aj veľmi priateľský.
Vyzeral trochu ako William Shakespeare.
Mal ryšavé vlasy a trochu aj ryšavú bradu.
A krásne ruky.
Pamätám si tie jeho ruky.
Do piatich minút mi bolo jasné, že z historického hľadiska
vie o filmovej hudbe viac než ja.
Aby som mu dokázal, ako ju milujem,
tuším som mu zahmkal prvé dve minúty
úvodnej skladby Alexa Northa zo Spartaka,
čo bol jeden z mojich naj albumov.
Myslím, že sa to Johnovi buď páčilo, alebo sa tak tváril,
a myslel si, že som úplný blázon.
Tak som si šiel pozrieť jeho film Sugarlandský expres.
SUGARLANDSKÝ EXPRES RÉŽIA – SPIELBERG
Vrátiš mi to, kamarát?
Netušíš, čo sa ti môže stať.
Vravím si: „Páni, ten mladý je skutočne skvelý filmár.“
A tak povedal áno.
A Johnny pomocou jednej harmoniky
filmu priniesol intímnosť a poslal ho niekam, kam som sám nečakal.
Johnny hlavnú tému a veľkú časť toho evokujúceho pocitu
zveril Tootsovi Thielemansovi, slávnemu harmonikárovi.
Keď John dopísal hudbu k Sugarlandu,
vedel som, že ho chcem pri každom filme, čo kedy natočím.
Pokiaľ ide o otázku originálnosti vo filmovej hudbe...
HUDOBNÝ KRITIK / HISTORIK
...s tým majú skladatelia často problém,
lebo prídu k filmu a ten už má aplikované dočasné stopy
s už existujúcimi skladbami, piesňami
či kúskami starej filmovej hudby, ktoré režisér a strihači použili,
keď dávali dokopy približnú verziu filmu.
Je to postrach skladateľov,
lebo keď počujeme tú dočasnú stopu...
SKLADATEĽ
...zatvorí nám to veľa možností.
Režisér sa často do skladieb
v dočasnom soundtracku zaľúbi.
A potom tam chce niečo podobné.
Od skladateľa sa očakáva, že takúto koláž iných skladateľov
nejako replikuje.
ČEĽUSTE (1975) – BEZ HUDBY
Pri Čeľustiach som mal o hudbe takú ezoterickú predstavu.
Ako dočasný soundtrack som vlastne použil Johnovu hudbu
z Vidín od Boba Altmana.
VIDINY
Keď si John pozrel prvú verziu Čeľustí,
zavolal mi a na mojom výbere hudby sa smial.
Bolo to veľmi zvláštne, lebo...
Hudba k Vidinám boli samé efekty a škreky a desivé zvuky.
Čeľuste mi pripadali ako dobrodružstvo na mori.
ČEĽUSTE – S HUDBOU
Povedal: „Ach, nie.
Zlatko,
toto je pirátsky film.“
Dostane ťa to priamo tu.
A vraví: „Neboj sa, ja niečo vymyslím.“
O týždeň či dva som šiel k nemu domov.
Sedel za svojím veľkým Steinwayom.
Čakal som niečo neuveriteľne zložité.
A ono to bolo ako „Chopsticks“.
Používal len pár prstov.
A spravil...
Obzerám sa.
Predstavte si, že ste úplne sami na temnom mieste,
kde vôbec nič nevidíte.
Je tam úplne ticho.
A prvé, čo počujete, je...
Hneď cítite, že sa blíži čosi nebezpečné.
Len z tých nízkych tónov v atmosfére, kam vôbec nepatria.
Najprv som myslel, že žartuje.
Každý sa ma pýta: „Čo si Steven Spielberg myslí...
Čo mu prvé napadlo, keď to prvýkrát počul?“
Čo si si myslel naozaj?
- Myslel si si, že som idiot? - Nie, kdeže.
Napadlo mi: „Bože, nebude orchester.
Budeme mať len klavír
a Johnny len zahrá pár tónov
- v spodných oktávach.“ - Prečo si neodmietol?
Lebo si ma stále nabádal,
nech si to pustím znova.
Tak som počúval a začalo mi dochádzať, aké je to geniálne.
NAHRÁVANIE, ČEĽUSTE
- Toto by malo byť jemné. - Viem.
Už tak je to prisilné.
A mal som žraloka, čo nefungoval, pamätáte?
Netušil som, že John príde
a toho nefunkčného žraloka mi dá v hudbe.
A jeho hudobný žralok fungoval oveľa lepšie než môj mechanický.
Možno sú to len dve noty, ale je to téma.
SKLADATEĽ
Jedna vec, čo témy fantasticky dokážu,
je udržať postavu na obrazovke, aj keď tam vtedy vlastne nie je.
Neustále sa sám seba pýtam:
„Ako to vôbec dokáže?“
Čo to má za božskú iskru? Odkiaľ prichádza?
FABELMANOVCI (2022)
Volali ma Johnny, lebo sa tak volal otec.
Takže som bol taký „Johnny junior“.
Môj otec bol bubeník a perkusionista.
A mama bola veľmi hudobne založená.
Bolo to dievča 20. rokov.
To znamená, že vedela hrať na ukulele.
Keď bola mladá, tancovala.
Otec hral v divadle v Bostone.
Ona zas tancovala v jeho predstavení
a hudobníci sa často stýkali so spevákmi a tanečníkmi, s ktorými pracovali.
Dali sa dokopy a v roku 1929 sa vzali.
Ona vtedy mala 20 a on asi 25.
RODNÝ DOM JOHNA WILLIAMSA
Narodil som sa 8. februára 1932
v nemocnici Flushing Hospital vo Flushingu v Queense v New Yorku.
Mal som sestru a dvoch bratov.
Chlapci sú obaja muzikanti. Stále sú s nami a pracujú.
A moja sestra, ktorá už zomrela, bola celý život učiteľkou klavíra.
A keď sme boli mladší, hrala oveľa lepšie než ja.
Na klavíri sme v podstate museli hrať.
Podľa otca sme to museli vedieť všetci.
A cvičiť som musel úmerne k tomu, koľko som hral bejzbal.
Keď som hral bejzbal hodinu,
pol hodiny som musel cvičiť na klavíri.
V tých časoch bolo zdrojom zábavy a správ
naše rádio.
Televíziu sme nemali.
A otec pracoval v rádiových orchestroch.
Vedel som, že keď šiel do práce,
o ôsmej večer ho budem počuť hrať.
Je tu Your Hit Parade.
Hrali s orchestrom Bennyho Goodmana a Tommyho Dorseyho.
Bol som naňho veľmi hrdý.
Vždy som počúval, či začujem bicie.
Takže som počúval veľmi pozorne.
Začal som vnímať aranžmány
kapiel a orchestrov. Začala sa mi páčiť pozauna.
Otec povedal, že mi ju kúpi, ak budem ďalej chodiť na klavír.
Hudba bola takou veľkou súčasťou rodiny
a jej profesijného života,
že som vlastne nikdy nechcel robiť
nič iné.
Priatelia mojich rodičov boli samí hudobníci
a ja som to skrátka bral tak, že to dospelí robia.
Že keď vyrastiete, je z vás hudobník.
Do Kalifornie sme sa presťahovali, keď som mal 15.
Bol som stredoškolák.
Chodil som na North Hollywood High School.
Na klavíri som hral odmalička,
aj keď ma na pár rokov odlákala trúbka.
Otec povedal: „S trúbkou musíš prestať.
Sústreď sa naplno na klavír.“
Mal som čo dobiehať.
Takže som naozaj tvrdo makal.
Cvičil som päť až šesť hodín denne a celý víkend.
Až tak, že si mama myslela, že z toho umriem.
Nedá sa to nazývať vzdelaním.
Je to skôr tréning. Skoro ako športový tréning,
ak máte zvládať, čo treba,
na profesionálnej úrovni.
A vtedy som začal viac vnímať filmy.
Postupne som začal počúvať filmovú hudbu,
lebo otec vtedy pracoval pre hollywoodske štúdiá.
Chodil som s ním a sledoval, čo robia,
videl som, ako sa tvorí hudba pre filmy.
V PRÍSTAVE (1954) HUDBA – LEONARD BERNSTEIN
Ako prvý mi napadne Leonard Bernstein a film V prístave.
Otec tam s Bernsteinom nahrával, ale bolo ich mnoho.
A začal mi domov nosiť dirigentské partitúry.
Napadlo mi, že by som mohol robiť niečo také.
V tom čase, na strednej škole,
som už vedel písať pre náš študentský orchester.
Jeden zo študentov napísal na klavíri muzikál,
tak som mu spravil aranžmán
a dirigoval študentský orchester.
Takže som sa to asi naučil v praxi.
Cvičením.
A veľkou dávkou samoštúdia.
Desaťročia som čumel do kníh o harmónii, kontrapunktoch a orchestrácii.
Štyri roky som slúžil v letectve
a časť z toho som som strávil v St. John's v Newfoundlande
a hral som v kapele Northeast Air Command Band.
Na konci druhej svetovej vojny
pozvala kanadská vláda ľudí z filmového priemyslu do Kanady,
aby tam založili filmárske spoločnosti.
Do St. John's prišlo Studio Hamburg z Nemecka, ktoré si tam prinieslo
ľudí aj vybavenie.
Chceli natočiť cestopisný dokument
o kanadských prímorských provinciách.
Natočili taký film menom You Are Welcome
a nemali preň hudbu.
Z nejakého dôvodu sa ozvali mne.
Na filme som ešte nerobil.
Pýtajú sa: „Vedel by si k tomu napísať hudbu?“
Ja na to: „Jasné.“
Tak som šiel do knižnice v St. John's po knihu o miestnych ľudových piesňach.
Chcel som z nich niečo vymyslieť.
Vojak napísal hudbu k filmu o Newfoundlande
A tak sa to celé stalo.
Nemôžem povedať, že by som sa ako dvadsaťročný mladík
chcel profesionálne venovať len hraniu na klavíri.
To, že som skončil ako profesionálny skladateľ,
a tobôž filmový,
bolo len zhodou šťastných náhod.
Bol som zaľúbený do džezu.
Zbožňoval som džez, ktorý som počúval v rádiu, a chcel som ho hrať,
čo som napokon v začiatkoch kariéry aj robil.
Ako hráč som nikdy nebol
na úrovni džezových velikánov ako Oscar Peterson,
Teddy Wilson či Art Tatum.
Ale dalo by sa povedať, že som bol slušný.
Milujem ho najmä písať.
Na strednej škole a chvíľu po nej
som mal svoju džezovú fázu. Miloval som ho.
FILMÁR
Takže som ho poznal ako džezového hudobníka, ako klaviristu.
Keď si vypočujete, čo napísal okolo dvadsiatky,
mal tam album Rhythm in Motion,
čo napísal so svojou džezovou kapelou.
A je úžasný.
Aj dnes žijú oveľa starší skladatelia, čo na také čosi nemajú.
Ľahko sa zabúda, že začal ako džezmen.
Nečakali by ste to, keď ste ho spoznali v roku 1977
ako skladateľa hudby k Star Wars a Blízkemu stretnutiu.
STAR WARS: NOVÁ NÁDEJ (1977) RÉŽIA – GEORGE LUCAS
Ťažko si však predstaviť,
že by niekto napísal niečo ako scénu v kantíne
bez toho, aby niečo vedel o džeze.
Zažil som už zlé pokusy o niečo také...
SAXOFONISTA / SKLADATEĽ
...a prinajlepšom z toho vzíde napodobenina plná klišé.
Ale pri tomto som si vždy vravel, že je to šupa.
To ma privádza k Chyť ma, ak to dokážeš.
RÉŽIA – STEVEN SPIELBERG
To bol čistý džez.
Fakt mu to šlo. Bola to pecka.
Pozrel som si film a potom som jeho kancelárii napísal email:
„Poproste, prosím, maestra Williamsa, nech z tohto spraví koncert pre saxofón.“
O pár dní som dostal odpoveď: „Vďaka za váš záujem.
Už sa na ňom pracuje
a o šesť týždňov bude dostupný.“
Tak som sa veľmi tešil.
Z FILMU CHYŤ MA, AK TO DOKÁŽEŠ
Nikdy som nebol macher do filmov ani fanúšik.
Do kina nechodievam. Len veľmi zriedka.
Otec však hrával v štúdiových orchestroch
v Columbii a MGM, 20th Century Fox a ďalších.
A to, že si hudobníci mohli nájsť prácu v štúdiách,
znamenalo, že ma filmová hudba začala zaujímať ako práca.
Šiel som do Columbia Pictures zahrať pre Morrisa Stoloffa,
ten tam bol hudobným režisérom.
Najal ma ako klaviristu orchestra.
Dva roky som v tom orchestri hrával takmer každý deň.
Neskôr som prešiel do 20th Century Fox
a často hrával pre Alfreda Newmana. Tam aj v Paramounte.
Hral som pre Bernarda Herrmanna a Franza Waxmana aj Henryho Manciniho
v takom džezovejšom duchu.
Ten slávny klavírny riff z Petera Gunna.
HUDBA – HENRY MANCINI KLAVÍR – JOHN WILLIAMS
MODERÁTOR V RÁDIU
Hral tam naozaj celou silou.
Pre mňa je práve toto základom džezfanku.
RÉŽIA – IRVING LERNER
HUDBA – JERRY GOLDSMITH KLAVÍR – JOHN WILLIAMS
Mal som kopec práce.
Každý deň som hral v nejakom štúdiu.
AKO ZABIŤ VTÁČIKA RÉŽIA – ROBERT MULLIGAN
HUDBA – ELMER BERNSTEIN KLAVÍR – JOHN WILLIAMS
Ale ako som v tých orchestroch hral na klavíri,
niektorí starší kolegovia ma občas požiadali:
„Naaranžuješ toto na budúci týždeň?“
Dal som dokopy pár zneliek
a potom sa zrazu pýtali: „Nechceš pol hodinky dirigovať?“
A vo svojej mladíckej sebaistote vravím: „Pravdaže, to zvládnem.“
Nakoniec manželke vravím: „Asi budem skladať, ak budem môcť.“
A než som sa nazdal, mal som toľko skladateľskej práce pri TV a filme,
že som manželke povedal:
„Nemôžem toľko času tráviť v orchestri.
Musím prestať hrať a začať písať.“
Dokonca by som tým aj lepšie zarobil.
Mal som tri deti a musel som rozmýšľať prakticky.
Moja prvá spomienka na otca je, že sme v malej izbe mali...
DCÉRA JOHNA WILLIAMSA
...taký menčestrový koberec.
Na ňom bol klavír.
A tam v tej malej izbe so smiešnym kobercom hrával.
Mama sa volala Barbara Ruick, bola to herečka a speváčka.
Hrala Carrie Pipperidgovú v Carouseli.
RÉŽIA – HENRY KING
Mám dvoch mladších bratov, Marka a Joea.
Obaja sú muzikanti.
Joe je hlavným spevákom kapely Toto
a Mark je bubeník,
ktorý hral s Crosby, Stills, and Nash,
Air Supply aj Tinou Turner.
Rodičia si radi užívali
a často chodili von.
Organizovali večierky.
A vždy sme mali pekné Vianoce.
Vianoce boli krásne.
A spomínam si, že otec hrával veľa muzikálových piesní.
S mamou ich nacvičovali a potom ich spolu hrávali. Bavilo ich to.
Vedeli sme sa navzájom baviť a rozosmiať
a bolo nám spolu super.
Tak sa stalo, že som každý týždeň písal pre seriály.
Mal som niekoľko skvelých rokov za sebou s hodinovými antológiami.
Chrysler, Bob Hope Theatre a Alcoa Theatre.
Jeden týždeň to bol western, ďalší zas komédia,
potom nejaká dráma.
Všetko, čo si dokážete predstaviť.
A točili ich režiséri, čo potom prešli na filmy.
Syd Pollack, Dick Donner aj Robert Altman.
Väčšinou pracoval vo Foxe,
ale aj doma cez víkendy pracoval veľa.
Vždy čosi písal.
Raz, keď skladal, som mu napísala odkaz:
„Vylez von a poď ku mne.“
Posunula som mu ho popod dvere a jeho to rozčúlilo.
V 60. rokoch som častejšie pracoval v štúdiu než doma
z veľmi praktických dôvodov.
Moje deti boli veľmi malé
a dom bol plný rozptýlení a hluku.
Bolo ťažké dosiahnuť dostatočný pokoj a samotu, ktoré na skladanie treba.
Tak som chodil do Universal
alebo do Fox Studios, kde som dlho pracoval.
Nie ako zamestnanec, skôr ako chlap, čo prišiel na večeru a ostal tam.
To, že ten istý človek, čo napísal hudbu k Star Wars,
napísal hudbu aj ku Gilligan's Island,
hovorí o tom, aký obrovský a zdanlivo nekonečný rozsah má.
Choď po to brvno!
Rozkaz, pane.
RÉŽIA – JOHN RICH
Môže byť, kapitán?
Super. Prines ju!
Už bežím.
Boli sme na Havaji na rodinnej dovolenke
a on si kúpil ukulele.
Mal napísať novú tému pre Stratených vo vesmíre.
A tak ju napísal na tom ukulele.
STRATENÍ VO VESMÍRE (1967)
Boli to príležitosti pracovať, v tomto prípade, pre 20th Century Fox,
kde som sa spriatelil s Lionelom Newmanom.
Ak by som nezačal skladať pre televíziu,
nedostal by som sa neskôr k filmom.
Koľko ti zaplatili, John? Čo sa tam píše?
12 500 dolárov.
Za týždeň?
Za desať týždňov! Kdeže.
„AKO UKRADNÚŤ VENUŠU“
V istom čase som robil veľa komédií
a začínal som ich mať dosť.
SPRIEVODCA ŽENATÉHO MUŽA
Starší kolega mi zavolal
a povedal: „John, ak budeš skladať pre film
a tvoje meno dajú do titulkov,
nemôže to byť Johnny. Pre mladíka je to fajn,
ale ty to už musíš zmeniť. Musíš byť John Williams.“
Vlastne som s ním súhlasil.
Keby som bol boháč
FIDLIKANT NA STRECHE (1971) RÉŽIA – NORMAN JEWISON
Celý deň by som len bidy bidy bam
Keby som bol bohatý muž
Prvé filmy s naozaj veľkými rozpočtami boli muzikály,
kde som aranžoval, orchestroval, no robil aj
hudobného režiséra a dirigenta.
Potrebovali sme zbory, detské zbory, orchester a všetko možné.
A každé slovo muselo byť zrozumiteľné, aj v zbore.
Tradície!
Výroba niečoho takého,
mixovanie všetkých tých zvukov aj strihanie
je samo osebe vzdelaním a bola to pre mňa obrovská skúsenosť.
Nie až tak pre mňa ako pre skladateľa,
ale skôr ako pre niekoho, kto pracuje vo filmárskom remesle.
ZBOHOM, PÁN PROFESOR (1969) RÉŽIA – HERBERT ROSS
Zbohom, pán profesor.
Hudbu k nemu pôvodne napísal André Previn,
no medzi ním a producentom vznikli nezhody.
A tak oslovili Leslieho Bricussa, aby napísal hudbu aj texty.
André Previn bol však takým mojím mentorom a veľmi ma podporoval.
Tvrdil, že nemám ostať v Hollywoode.
Povedal: „John, píš vlastnú hudbu. Koncerty, symfónie.
Nemrhaj časom na tú takzvanú komerčnú prácu.“
Vravím si, že keby som mal jeho talent,
možno by som z filmu odišiel a písal symfónie.
Ale ja som sa v Hollywoode nestratil. Našiel som sa tam.
DOBRODRUŽSTVO POSEIDONA (1972) RÉŽIA – RONALD NEAME
To je na Johnovi skvelé.
Nech dostane akýkoľvek dobrý materiál, on ho ešte vylepší.
Vždy sa mu podarí dotknúť sa podstaty toho,
čo filmu dáva zmysel, čo rezonuje.
Aj keď to bol typický katastrofický film zo 70. rokov
ako Dobrodružstvo Poseidona či Zemetrasenie.
SKLENENÉ PEKLO (1974) RÉŽIA – JOHN GUILLERMIN
Jedna z mojich najstarších spomienok na Johna je,
ako dirigoval Dobrodružstvo Poseidona a Sklenené peklo.
Vošli ste dnu a boli ste vedľa kontrabasistov,
videli ste Johna v tom jeho typickom čiernom roláku.
On dirigoval a ja som ticho sedel
a v úžase sledoval, ako to prebiehalo.
Irwin Allen bol tak nádherne grandiózny.
Bol skvelý v mixovaní zvuku, ktorému sa vraví dabing,
pri ktorom sa zvukové efekty, dialógy a hudba spájajú.
Vždy chcel, aby bolo všetko hlasnejšie.
Skrátka hlasnejšie.
Všetko som to robil ceruzkou na papier
a stále to tak robím, nezmenil som sa.
Vlastne som tam mal toľko práce,
že som nemal čas naučiť sa elektronické systémy,
ktoré zrejme budú trochu rýchlejšie.
Ak chcete zapísať toto...
Je to deväť či desať nôt. Musím ich takto zapísať.
A ak je to...
To je veľa nôt.
Na počítači len stlačíte tlačidlo a máte to tam.
Ja si to všetko musím napísať.
Takže mi to asi trvá oveľa dlhšie než mojim mladším kolegom.
Keď píšem, často sa mi stáva, že zaplním stranu notami,
potom ráno prídem a pozriem na ňu.
A mám pocit, že ju napísal niekto iný.
Vravím si: „Toľko som predsa nemohol napísať ja.
Určite nie včera. Nemohol som to stihnúť.“
Ako niekto, kto sa svoje remeslo poctivo naučil,
teraz žije v čase, keď sa dá hudba...
VYDAVATEĽ / WILLIAMSOV VNUK
...vyčarovať pomocou AI.
Myslím, že ľudia by mali vidieť niekoho, kto vyše 60 rokov
pracoval sám v izbe.
Veľa toho obetoval. V živote zažil bolesť.
A tak zvykne v istom bode stíchnuť.
Myslím, že sa vie lepšie vyjadriť hudbou.
TÉMA ZO SABRINY (1995)
Mama bola v Rene v Nevade,
mala tam drobnú úlohu vo filme Kalifornský holport.
KALIFORNSKÝ HOLPORT (1974)
- Starý modrý. - Modrý?
Starý modrý z dvojky.
- Presne tak. - Nie.
Zavolala nám Kathryn Altman a povedala:
„Nech mi tvoj otec hneď zavolá.“
Tak som asi hodinu čakala doma.
Keď prišiel, vravím mu: „Asi je niečo s mamou.“
V Rene našli mŕtvu herečku
Bolo to niečo nepochopiteľné. Dokonale zdravá a nádherná mladá žena
zrazu zomrela na krvnú zrazeninu, ktorú sme nemohli predvídať.
Pochopiteľne ma to vážne ovplyvnilo. Bola moja manželka,
ale zároveň matka mojich troch detí. A mala len 41 rokov.
Ocko musel sadnúť do lietadla a o všetko sa tam postarať.
Ja som ostala doma s bratmi,
čo prerástlo v úlohu, ktorá mi ostala... Vlastne navždy.
Ale začalo to vtedy.
Mal som po štyridsiatke a musel som vychovávať troch tínedžerov.
Bola to veľmi ťažká situácia
a niekedy sa mi o nej ťažko hovorí.
Bolo to zničujúce. S takou starostlivosťou
vôbec nemal skúsenosti.
Na staranie sa o bratov som bola zvyknutá
a ľahko som na to nabehla.
A máme medzi sebou naozaj výnimočný vzťah.
Potom som dlho nepracoval.
Nemal som chuť riešiť filmy a príbehy a postavy a tak.
Keď zomrela, napísal jej koncert pre husle.
Jej otec bol huslista. Husle milovala.
Vždy chcela, aby som jej niečo napísal.
A nespravil som to. Až keď zomrela.
Pred maminou smrťou
otec možno bol geniálny skladateľ,
ale bol skôr taký remeselník.
Ale po jej smrti mal zrazu akýsi pocit,
že je pri ňom.
Mal som pocit, že mi pomáha.
Bol to taký zvláštny pocit.
A stále ho mám.
Myslím, že som ako umelec trochu dospel, získal akúsi energiu
či lepšie pochopil, čo to vlastne robím.
Najdivokejšie a najúspešnejšie filmové obdobie môjho života
začalo hneď potom,
keď ma prizvali k filmu menom Star Wars.
V tom isto čase som mal robiť aj film Príliš vzdialený most.
Lionelovi Newmanovi, hudobnému režisérovi, som povedal,
že radšej pôjdem do Príliš vzdialeného mostu,
lebo v ňom hrajú samé hviezdy
a o Georgeovi Lucasovi a jeho Star Wars som nevedel nič.
Vravím mu: „Hľadám niekoho, kto zvláda klasickú hudbu.“
Staromódnu hudbu k filmom ako od Korngolda a Newmana
v 30. a 40. rokoch.
A Steven vraví: „Presne viem, koho ti treba. Johna Williamsa.“
Pýtam sa: „Nie je to ten džezový klavirista?“
On na to: „Nie, píše skvelú filmovú hudbu.“
Steven, s ktorým som predtým robil Čeľuste, mi vraví:
„Musíš sa stretnúť s tým Georgeom Lucasom,“
o ktorom som predtým nepočul.
Nepoznal som Americké graffiti. Mojou vinou, nie jeho.
Tak som sa s Georgeom stretol a porozprávali sme sa o hudbe.
Pripadal mi veľmi mladý.
Hneď sme si sadli.
Je to gentleman a dobre sa s ním vychádza.
A o hudbe toho vie neuveriteľne veľa.
A veľmi veľa vedel aj o symfonickej filmovej hudbe.
Deň nato som hovoril so Stevenom a on vraví:
„John, choď do Star Wars.
Rob Star Wars, to by si si mohol aj užiť.
Príliš vzdialený most nerieš, to je komerčné.
Toto bude niečo fakt dobré.“ Tak vravím: „Okej.“
Presvedčil ma.
Ale nemusel sa príliš snažiť.
Myslím, že z toho projektu bolo cítiť, že bude výnimočný.
Myslím, že každý vedel, že George robí niečo
trochu bláznivé, trochu uletené. Nič také vtedy neexistovalo.
Vesmírne filmy sme už mali,
ale žiaden nebol taký kreatívny ako tento.
Niekoľko dní sme si prechádzali film
a rozhodovali sa, kde hudbu pustiť, kde ju ukončiť...
STRIHAČ
...hovorili sme o dočasných stopách, ako The Planets od Gustava Holsta
či poslednej vete z Dvořákovej symfónie Z nového sveta.
O kúskoch zo Svätenia jari a hudbe Maxa Steinera z King Konga.
John naše nápady občas pochválil
a občas vymyslel niečo lepšie.
Robíte, čo treba, aby ste tú skladačku dali dokopy,
a presne tak to aj bolo.
Rozprávali sme sa aj o Petrovi a vlku
a nejakých ďalších starších symfonických dielach,
lebo som chcel, aby mala každá postava vlastnú tému.
Takže keď ideme od jednej postavy k druhej, téma ide s nami.
„LEIA'S THEME“ Z FILMU STAR WARS: NOVÁ NÁDEJ
Náčrty v partitúrach pre Star Wars
sú to najdivokejšie, čo si viete predstaviť,
lebo je v nich hrozne veľa zmien.
Toto bola minúta a pol.
O deň neskôr už minúta a trištvrte.
Deň nato to už vo filme nebolo.
A nebohý Ken Wannberg, môj hudobný strihač,
ma zmenami denne privádzal k šialenstvu.
HUDOBNÝ STRIHAČ
Kenny mi volal v panike.
Vraví:
„To nemôžeš. Je tam milión zmien.“ Ja na to: „Hej, viem.“
A on vraví: „John to predsa všetko napísal.“ Vravím: „Ja viem.“
Pracoval som dosť veľa týždňov
a netušil som, čo so začiatkom filmu.
Myslím, že posledné, čo som napísal, bola tá úvodná fanfára
a tá dychová pochodová téma.
Keď som tie party počul prvýkrát,
Johnny mi ich hral na klavíri.
A to je...
Viete, na klavíri je to len taká približná verzia.
A tak môžete len povedať: „No, ja neviem, ale znie mi to fajn.“
Nemá to tú energiu a emóciu,
čo cítite, keď to hrá celý orchester.
Rozhodli sme sa, že to nahráme so symfonickým orchestrom,
čo som pri filme dovtedy nezažil.
Lionel Newman povedal, že najmeme Londýnsky symfonický orchester.
Aké vzrušujúce. Paráda. Nečakaný zvrat.
Mali sme ísť do Londýna,
kde mal špičkový orchester nahrať moju hudbu.
157.
Vydržte. Ideme, páni.
Je ťažké to opísať, ak ste to nezažili.
Ideme na to. Upokojte sa.
Je to skoro ako narodenie dieťaťa.
Inak ten moment, keď tú hudbu prvýkrát počujete, asi opísať neviem.
Ja som ju predtým s orchestrom nepočul.
A nepočul som ju ani s filmom.
Veril som Johnovi, veril som Stevenovi,
ale vždy je tam ten moment, keď začne prvá skladba...
...a vy sa desíte, že to nebude dobré.
Kedysi dávno v jednej veľmi vzdialenej galaxii...
Ako mnohí, aj ja som to v tých prvých sekundách schytal.
FILMÁR
Potom si hovoríte: „Kto to je?“
Je to súčasť toho, prečo bola pôvodná hudba k Star Wars taká smelá.
Ten hlučný hymnický úvod.
FILMÁR
Zrejme najslávnejší úvod v dejinách filmu a hudby
je poctou moci orchestra.
Nikto netušil, že to bude taký...
Nielen hit, vlastne fenomén.
A stále je s nami.
Keď prišiel čas vydať soundtrackový album,
vydavateľ povedal: „Máme kopec hudby, spravme z toho dvojalbum.“
Album „Star Wars“ je vypredaný
Publikum si tú platňu mimoriadne obľúbilo.
Mnohí z nich si soundtrack predtým nekúpili
ani neboli na koncerte a nepočuli hudbu symfonického orchestra.
V tých časoch ste si film nemohli pozrieť, kedy ste chceli.
Takže ako dieťa
som si pustil soundtrack, pozeral sa na obálku,
počúval hudbu a prehrával si film v hlave.
Star Wars bol dvojalbum.
Počúval som ho a uprene sa pozeral na logo Star Wars na obálke.
Tá hudba bola taká dôležitá a taká majestátna,
že vás preniesla na iné miesto.
DRUHÝ ROH
Vo svete filmovej hudby mi nenapadá nič, čo by bolo ako Star Wars.
SKLADATEĽ / DIRIGENT
Tie úžasné leitmotívy a ako ich používa.
Leitmotívy sú v zásade témy.
„YODA'S THEME“ Z FILMU STAR WARS: IMPÉRIUM VRACIA ÚDER (1980)
V univerze Star Wars napísal len John nejakých 80 či 90 tém.
Páči sa mi tá, čo sme nazvali „The Force“.
Keď sa tie motívy vrátia, pripomenú vám, kým ste boli pred 40 rokmi vy,
nielen, kým boli tie postavy.
Úžasným spôsobom sa vám to dostane pod kožu.
A funguje to, lebo postávam našiel veľmi zapamätateľné témy.
Tu a tam začala hudba a ja som povedal:
„Ja som tam chcel niečo iné.“
NEPOUŽITÁ SKLADBA „BINARY SUNSET“
Vravím: „Chcem tam skôr niečo takéto.“
A on povedal: „Okej.
Dnes to napíšem a zajtra s tým prídem.“
Zažil som aj skladateľov, čo proste povedali:
„Ale ja to tak nechcem.“
Trvajú na tom, aby bolo po ich.
A potom sa povadíte.
S Johnnym som sa nevadil nikdy.
Celý čas bol veľmi galantný.
KONEČNÁ VERZIA „BINARY SUNSET“
Úprimne verím, že soundtrack je polovicou filmu.
Star Wars by bez hudby Johnnyho Williamsa neboli Star Wars.
Ľudia za mnou chodili a vraveli:
„Vieš, že za rohom kopa ľudí čaká na lístky na Star Wars?“
Vravím: „To je super. Teším sa.“
Vôbec som to nevnímal.
Bol som pohltený tým, čo malo byť ďalej.
Keď sme dokončili Star Wars,
Okamžite som začal pracovať na Blízkom stretnutí tretieho druhu.
NAHRÁVANIE, BLÍZKE STRETNUTIE TRETIEHO DRUHU
Dobre. To je fajn. Orchester, ťažká doba na siedme tenuto.
Na šiestu bude...
Čeľuste majú dva tóny.
A Blízke stretnutie ich má päť.
Zlepšovali sme sa.
Keď sme robili Dobyvateľov, bolo ich už tak sto.
Presne tak.
Blízke stretnutie bolo opera. Krásna opera.
Keď som ti to hral prvýkrát, hovoril som si:
„Toto je koniec nášho vzťahu.“
Ale nie!
BLÍZKE STRETNUTIE TRETIEHO DRUHU (1977)
RÉŽIA – STEVEN SPIELBERG
Blízke stretnutie. Tá hudba má všetko.
Je tam celé spektrum hudby 20. storočia, od avantgardnej disonancie...
...a aj veľmi extrémne zvuky.
Raz, dva, tri...
IMPROVIZÁCIA SO ZBOROM
BLÍZKE STRETNUTIE
Až po tú najzákladnejšiu päťtónovú tému,
ktorú počúvame stále dookola.
Toto by vás mohlo zaujímať.
Všade je tu po päť nôt, myslím.
Tu je celá skupina.
Niektoré sú označené.
Túto sme použili.
Táto.
Steven a ja sme ju zakrúžkovali, keď sme všetko poskúšali.
Viete, päť tónov môže byť...
Pekné.
Hocičo. Ale prečo toto?
Myslím, že je na tom niečo spirituálne.
Keby to bolo...
Je to dokončené, nie?
Je to veta. Má bodku.
Ak spravím toto...
Je to ako zlučovacia veta v súvetí,
ktorá sa končí na „a“, „ak“ alebo „ale“.
Takže: „Toto je pekný film a...“
To je to „a“.
Lebo v hudbe máte také dve noty.
Toto je kvinta a vždy to ide „sol, do“, ako vie každé dieťa.
A to druhé je toto, „si, do“.
Takže tieto dve veci sú... Ak ukončím frázu tu...
Čakáte na toto, nie?
Dominantou stupnice to vytvára očakávanie.
V tomto kontexte je to také „ale“.
„Milujem Laurenta, ale...“
Chápete?
Ale pýta sa priveľa otázok.
Pýta sa hrozne veľa otázok.
Si s tým spokojný, John?
Asi, ale v 35. takte je stále niečo čudné.
Toto.
Čo je asi najťažšie, čo ste kedy napísali?
Asi posledná sekcia Blízkeho stretnutia.
S tými svetlami, ako to urobiť presne.
Páni.
Toto sú originálne materiály k Blízkemu stretnutiu z archívu Sony.
Pozrite na toto.
- Bože, pozrite na... - Hej.
Pánečku.
No teda.
Pamätám si, ako som volal otcovi, keď som s tým začínal.
Vravím mu: „Oci, neviem vymyslieť ani notu.
Vôbec neviem, čo s tým filmom.“ Bolo to po Star Wars.
Tam som napísal milión nôt.
A on povedal – ako každý dobrý otec:
„Len pracuj ďalej. Poradíš si.
- Ideme dnes na večeru?“ - No jasné.
Bola to naozaj veľká výzva.
Z hľadiska orchestrácie a dirigovania a všetkého
to bol pre mňa veľký skok.
Tak. To je Blízke stretnutie.
John za jeden rok
napísal hudbu k Star Wars, Blízkemu stretnutiu
a k filmu menom Black Sunday.
Každé dielo bolo mimoriadne komplikované
a špecificky geniálne.
A zároveň boli veľmi rozdielne.
Je neskutočné, keď si pomyslíte, že jeden skladateľ
za rok vyprodukoval toľko hudby.
Je to trochu ako pri Beatles.
Akákoľvek pieseň Beatles mohla byť hitom,
z ktorej mohli žiť po zvyšok kariéry. Taký je John.
Ktorékoľvek z jeho diel
by zrejme bolo životným dielom iného skladateľa.
Ľudia sa pýtajú, ako sa môj život po úspechu Star Wars zmenil.
Niekto mi zavolal a vraví:
„Musíš prísť na Anaheim Stadium. Je tam vyše 60-tisíc ľudí.
Zubin Metha tam bude robiť koncert tvojej hudby zo Star Wars
s Losangeleskou filharmóniou.“
Onedlho potom
mi z Losangeleskej filharmónie volali,
že mám v Hollywood Bowle dirigovať koncert hudby zo Star Wars.
Najväčšou zmenou v mojom živote po Star Wars tedabolo,
že ma zrazu pozývali slávne orchestre
ako hosťujúceho dirigenta.
Môjmu hudobnému životu to dalo úplne nový rozmer.
Dámy a páni.
Dobrý deň.
Toto je náš nový člen Pops.
Seidži Ozawa viedol Bostonskú symfóniu 29 rokov.
A práve on zo mňa v roku 1980 spravil jej dirigenta.
Bostonská symfónia prechádza od The Stars and Stripes Forever k Star Wars.
10. JANUÁRA 1980
Orchester dnes ohlásil,
že práve 47-ročný skladateľ a dirigent John Williams,
ktorý napísal hudbu k Star Wars,
nahradí ako jeho dirigent nebohého Arthura Fiedlera.
Dirigovať pre Pops ho motivoval práve Lionel.
Možno aj preto, že John chcel dirigovať,
len sa príliš hanbil, tak ho niekto musel postrčiť.
Veľa ľudí sa asi pýtalo, kto by Fiedlera...
KLAVIRISTA
...ktorý bol obrovskou osobnosťou, mohol nahradiť.
Nemyslím, že to bolo vždy ľahké.
Bostonskí hudobníci sa hudby zo zábavného priemyslu obávali, boli k nej kritickí.
Orchestre neznášali filmovú hudbu.
Podľa nich bola nanič.
Keď som šiel v roku 1980 do Bostonu,
bolo tam stále viacero starších členov orchestra,
ktorí sa takému repertoáru ešte bránili
a stavali sa k nemu odmietavo.
Až tak, že mi to pripadalo neprofesionálne.
14. JÚNA 1984
Dnes vyšli najavo dlhodobé nezhody
ohľadom správania v bostonských Pops.
Dirigent John Williams oznámil svoju rezignáciu.
Podľa svedkov bolo poslednou kvapkou
nevhodné správanie orchestra počas včerajšej skúšky.
Hudobníci na Williamsa opakovane syčali
a nedávali pri prehrávaní pozor.
Generálny manažér symfónie Thomas Morris povedal,
že Williamsovu rezignáciu prijal s hlbokou ľútosťou.
Celá tá epizóda, kde som v jednom bode podal aj rezignáciu,
bola výsledkom rozhovorov
o ich postojoch a o tom, ako ich vyjadrovali.
Myslím, že filmovú hudbu najmä koncertní hudobníci vnímali
ako slabé umenie.
Ako nízku formu.
Ako mladého...
VIOLONČELISTA
...ma vždy trápili tie steny
medzi rôznymi časťami hudby.
Či išlo o filmovú hudbu, koncertnú, barokovú alebo súčasnú hudbu.
Ale John považoval za svoju misiu to zmeniť.
Možno tie čiary nezmazal,
ale natoľko ich rozmazal,
že už asi nikto nevie, kde vlastne sú.
Veď už Duke Ellington povedal:
„Sú len dva druhy hudby. Dobrá a zlá.“
Myslím, že to John pomohol ľuďom zistiť.
Myslím, že permanentný a dobre obsadený orchester
má vo svojom repertoári špeciálny hlas.
Ale do istej miery by nemal odmietať
kreatívne nápady, ktoré môže priniesť iný dirigent.
Orchester je ľudskou rodinou.
Je to komunita.
Hľadanie nového dirigenta Boston Pops sa skončilo,
John Williams súhlasil s návratom.
Williams pôvodne rezignoval pre umelecké rozdiely.
Zdá sa však, že sú už vyriešené.
Williams vyhlásil: „Voči orchestru a jeho členom
cítim len obdiv a úprimnú náklonnosť.“
Prechod z hollywoodskych štúdií do Bostonu bol veľmi príjemný,
lebo v Hollywoode nemáte publikum,
v štúdiu je všetko veľmi klinické.
V Bostone však bol orchester a publikum.
Hudba tam ožila.
Ľudia tlieskali.
A pre zranené ego hollywoodskeho skladateľa,
ktorému sa potlesku od publika nikdy nedostane,
bolo krásne ísť do Bostonu a zažiť tam skvelých divákov.
Väčšina zo zvyšku sveta klasickej hudby už chápala,
že je to geniálny a originálny skladateľ.
Niekto, kto zároveň veľmi pomohol
s podporou orchestrálnej hudby.
Dnes už môže filmovú hudbu zhadzovať len niekto,
kto nerozmýšľa racionálne.
Keď som bol malý, v novinách boli veľmi populárne komiksy so Supermanom.
Všetky som čítal.
RÉŽIA – RICHARD DONNER
Takže možnosť napísať tému s tým plášťom a tak
bola úžasná.
Čo je to?
Len pokoj, pani. Držím vás.
Držíte ma?
A kto drží vás?
Chrisa a Margot milujem.
Leteli spolu. Tá romantická scéna.
Nevedel som sa dočkať, kedy sa pustím
do tej gradujúcej témy.
Hrozne veľa dlhujem Johnovi Williamsovi.
Bez jeho hudby by bola moc Supermana oveľa menšia.
Verte mi, ak by ste chceli letieť bez tej témy,
ďaleko by ste nedošli.
Jeden krok, dva kroky a dolu.
Johnnyho hudba je lyrická.
FILMÁRKA
DOBYVATELIA STRATENEJ ARCHY RÉŽIA – S. SPIELBERG
Veľmi si, napríklad, užíva písanie tém pre Harrisona.
Harrison Ford má schopnosť zahrať najdramatickejšie scény
tak trochu ironicky a s iskričkou v oku.
Idem po ten nákladiak.
- Ako? - Netuším. Improvizujem.
John vďaka tomu má s čím pracovať.
S Johnom Williamsom sa poznáme dlhé roky. Bol s mojím otcom na vojne.
FILMÁR
Hrali tam aj v kapele.
Môj otec hral na gitare a Johnny na klavíri.
Johnny k nám často chodieval.
Takže ho vlastne poznám od detstva.
Šanca pracovať s ním na filme
bola jedným z najkrajších momentov v mojom živote.
Hudbu k Dobyvateľom stratenej archy nahrával Johnny
s Londýnskym symfonickým orchestrom.
Rozbehla vám pulz.
Bola plná jemných odtienkov.
Vyladená do najmenších detailov.
Počas sekvencie so Studňou duší Johnny písal podľa jednotlivých hadov.
Na rôzne hady dával malé ozdôbky,
ak robili rýchle pohyby, vztyčovali sa či útočili.
Pre „Marion's Theme“ chcel niečo veľmi hollywoodske a romantické.
Povedal: „Hudba by ich mohla ešte viac spojiť.“
Nebola priveľa na obrazovke, ale bola dôležitou postavou.
Museli sme jej dať tému,
ktorá by vám pripomenula všetko, čo stelesňuje.
Jeho téma pre Marion bola nádherná
a mimoriadne evokovala starú hollywoodsku hudbu
ako od Franza Waxmana, Miklósa Rózsu či Davida Raksina.
Aj v pokračovaniach tie typické témy nechal,
nech diváci vedia, že je to stále Indiana Jones.
Zakaždým však našiel spôsob, ako hudbou porozprávať príbeh celkom inak.
INDIANA JONES A CHRÁM SKAZY (1984)
Dolu!
Boli sme na Oscaroch...
HEREC
...a John Williams sedel rovno za Stevenom.
Zbadal som Johna a skoro som odpadol,
lebo som ho nevidel od Chrámu skazy.
Tak som ho objal. Steven sa hrozne tešil.
Vraví: „Ke, pamätáš, že Shorty má svoju tému?“
Ja na to: „Samozrejme, že áno.“ Veď koľko hercov
má tému, ktorú napísal legendárny John Williams?
A potom sme si ju začali naraz hmkať.
Je super. Je vážne skvelá.
INDIANA JONES A POSLEDNÁ KRÍŽOVÁ VÝPRAVA BEZ HUDBY
Najľahšie ukážeme, koľko energie a emócií
dáva Johnova hudba danej sekvencii, tak, že ju prehráme bez hudby.
Len so zvukom a dialógmi.
A potom ju znova prehráme s hudbou.
S HUDBOU
Hneď si uvedomíte skutočnú hodnotu filmovej hudby.
Značka.
Ten film je malinko-obrovský.
Z NAKRÚCANIA E. T. – MIMOZEMŠŤAN
A myslím, že Johnova hudba k tomu veľmi pristane.
Okej, bolo by fajn ísť bez hudby až po...
Musíme ísť...
„Musíme ísť, E. T.“
Dobre.
A hneď po: „Musíme ísť, E. T.,“
sa to zas pustí.
- Daj mi čas konca repliky. - Okej.
Srnka sa obzrie.
Keby ju niečo mohlo zachytiť.
- Možno zas tá harfa. - Harfa.
- Je skvelá. - Hej, tá harfa.
Vždy sa teším, keď John povie:
„Chcem ti zahrať pár nápadov.“
Vždy sa toho neviem dočkať.
Nikdy nie som nervózny. Ani mi nenapadne, že by ma to malo sklamať.
Tu ide Michael na bicykli.
- Ide za E. T.-m do lesa. - Ide za E. T.-m do lesa.
- Elliot príde sám domov. - Ide to odtiaľto.
A nakoniec takto prídeme do tejto tóniny.
V našej spolupráci je taká stálosť.
Film vidí vždy rovnako.
Ale v istom zmysle, keď k môjmu filmu spraví hudbu,
ho začnem jeho spôsobom vidieť aj ja.
Vidím svoj film tak, ako ho vidí on.
Domov.
„Yoda's Theme“ je krásne prekvapenie. Hej.
Pochopí to niekto?
Tak 200 miliónov ľudí.
Fakt?
Stodvadsaťpäť.
Hoboje a nástroje, čo hrajú...
Prízvuk na druhú a tretiu, prosím.
Nech to má viac rytmu.
Sústreďte sa.
Nenechajte sa rozptyľovať Stevenovým...
Natáčaním.
Nie, je to divné.
Ako mať kameru v kúpeľni.
Keď sa sprchuješ.
Ešteže som oblečený.
Začíname s dusítkami.
Vo filme E. T. som hral na husliach. Skrýval som sa niekde vzadu.
Sedel som tam, hral, počúval a sledoval.
Poviem vám, že to bolo hrozne vzrušujúce.
Vo filme je taká dlhá harfová melódia,
ktorá indikuje E. T.-ho spojenie s Elliotom.
Harfistka sa volala Dorothy Remsenová, pamätám si, ako s ňou John pracoval.
Dorothy, ten trilok...
Môžeš ho ukončiť takto?
Chápeš?
Ak môžem vynechať ten v ľavej ruke.
- Jasné. - Okej.
A bol tam aj úžasný štúdiový klavirista menom Ralph Grierson,
- ktorého John používal často. - ...vľavo, Ralph.
Predposledný takt, dve štvrťové noty.
Záverečná skladba vo filme je taká veľká a splývajúca.
Dal ju Ralphovi
a nechal ho štyri dni cvičiť, kým ju nahral.
E. T. bol asi prvý film, čo som kedy videl v kine.
Hrám v kapele menom Coldplay.
Na našom súčasnom turné vychádzame na pódium,
teda vlastne cez publikum a na pódium, práve za hudby z E. T.-ho.
Pri vychádzaní na pódium
som chcel niečo, čo vám dáva pocit lietania.
Tak mi napadol Elliot na svojej BMX.
Napísal som Johnovi a Stevenovi a opýtal sa, či to môžeme použiť.
A oni súhlasili.
Vzbudzuje vo mne nadšenie.
Ale to aj preto, že pri nej na pódium nastupujem už dosť dlho.
Každá jeho skladba má podľa mňa celú rodinu melódií.
A späť k hlavnej téme. Aha.
Dokonalé.
BERKSHIRSKÁ VRCHOVINA, ZÁPADNÉ MASSACHUSETTS
Toto je Tanglewood.
Tanglewood je mnohým.
Je to vzdelávacia inštitúcia.
Ponúka jedinečné príležitosti pre najlepších študentov.
Koncertuje tu Bostonská symfónia.
A okolie je veľmi inšpirujúce.
Je to Mekka amerického hudobného života.
Sem chodia študovať tí najlepší študenti.
Hrajú tu s najlepšími hosťujúcimi dirigentmi.
Filmový kalendár mám rád.
Väčšinou máme naozaj naponáhlo len na jar.
V lete máme často voľno,
vďaka tomu, ako filmy vychádzajú.
Zrazu máte tri týždne bez práce
a máte čas robiť niečo iné.
Takže to vyšlo výborne.
Chodím sem každý rok od roku 1980, takže 43 rokov.
Je to súčasťou môjho života.
Teraz tu robím možno dva koncerty za rok.
Keď som dirigoval pre Boston Pops, bývalo ich viac.
Nabíja ma to energiou.
John je úžasný dirigent.
Vie sa dotknúť samotnej duše orchestra...
SKLADATEĽ / DIRIGENT, FILHARMÓNIA LA
...lebo má obrovské vedomosti.
Hlavná téma z Jurského parku
prispela k tomu, že som sa stal hudobníkom.
Spomínam si, že som bol v kine s kamarátom.
Na ten film som šiel, ja neviem, asi desaťkrát. Vypočuť si ho a pozrieť.
Bol skvelý. Krásny.
Ale najmä si vypočuť tú hudbu.
Hovorí to skoro každý.
Pamätám si presne, v ktorom kine a o koľkej som prvýkrát videl Jurský park.
A počul som tie trúbky.
JURSKÝ PARK (1993) RÉŽIA – STEVEN SPIELBERG
Pamätám si, aký nabitý som z toho kina šiel.
Mal som hroznú chuť hrať.
John chcel dať dinosaurom to, čo im patrí,
taký ten, veď viete,
obdiv a rešpekt malých detí,
keď prechádzajú múzeom
a vidia pozostatky tvorov z jury či kriedy.
Sú celé preč len z kostí.
Myslím, že John hudbu k filmu napísal so srdcom dieťaťa,
vedel, ako sprostredkovať úžas z týchto majestátnych zvierat.
Keď hovoríme o Johnovi Williamsovi, často hovoríme
o dielach, ktoré sú navzájom protipólmi.
Také sú aj tie filmy. V tom istom roku máme Jurský park
aj Schindlerov zoznam od toho istého režiséra.
To je asi ten najlepší príklad.
Aj v hudbe k Schindlerovmu zoznamu je úžas,
ale skôr taký nešťastný. Ako môže byť ľudstvo takéto?
Na Schindlerovom zozname som pracoval v Tanglewoode,
myslím, že v to leto,
a Steven kdesi v Poľsku natáčal.
V Krakove som musel natáčať v zime,
takže som prvýkrát zmeškal Johnnyho nahrávanie Jurského parku.
Tak veľmi sa tie filmy prekrývali.
SCHINDLEROV ZOZNAM
Ich štylistický kontrast som veľmi privítal.
Veľmi sa mi páčil.
Keď som točil ten film, nerozmýšľal som hudobne.
Nedal som tam dočasnú hudbu,
nechcel som Johnnymu naznačovať, čo v daných scénach cítim.
Sústredil som sa len na príbeh.
A potom som ten film ukázal Johnovi.
Ten zoznam je absolútne dobro.
Ten zoznam je život.
Moja prvá reakcia na film bola, že som stratil reč.
Bolo to prisilné. Skoro som plakal.
Potom som šiel von, trochu sa poprechádzal.
O päť minút som sa vrátil a vravím Stevenovi,
ktorý chcel začať poradu k hudbe:
„Steven, toto je naozaj úžasný film.
Na hudbu k nemu budeš potrebovať lepšieho skladateľa než mňa.“
A on na to: „Viem, ale takí sú už všetci mŕtvi.“
Našťastie pre mňa a vďaka Stevenovej neoblomnosti
som sa s tým musel popasovať.
Ale naozaj som to tak cítil. Myslel som,
že nikto nedokáže zložiť čokoľvek,
čo by bolo hodné toho, čo nám ten film chce povedať,
a dejín, ktoré nám odhaľoval.
Jeden z mojich najkrajších zážitkov s Johnom,
a rozhodne ten najemotívnejší, bol,
keď v Berkshirskej vrchovine skladal Schindlerov zoznam
a Kate a mňa tam pozval,
nech si prvýkrát vypočujeme rané verzie na klavíri.
Johnny si vždy sadne...
SPIELBERGOVA ŽENA / HEREČKA
...a povie: „Nie som bohvieaký klavirista,
nečakajte veľa, ale skúsim to.“
Na klavíri hrá, samozrejme, úžasne.
Mal na ňom položené ručne napísané noty,
my sme stáli pri ňom. A potom začal hrať.
Hej.
Nezabudnem na to.
Nepamätám si, kedy ma tak emočne zničilo
pár jednoduchých, melodických, nešťastných a hlbokých raných verzií nejakej hudby,
ako keď pre mňa a Kate hral na klavíri.
Nezahral ani päť nôt a Kate začala plakať.
Po deviatich som plakal aj ja. A potom plakal aj Johnny,
ale hral ďalej.
Bola to micva.
Hudbou vzdal česť tomu príbehu o šoa.
Huslistu Itzhaka Perlmana
som už poznal pár desiatok rokov.
A keď sme si so Stevenom uvedomili, že nám treba huslistu, vravím:
„Zožeňme toho najlepšieho a to je teraz Itzhak Perlman.“
Iróniou bolo, že som ho celé roky
stretával na koncertoch a on sa ma vždy pýtal:
„John, kedy mi dáš vo filme husľové sólo?“
Vravím: „Príde to, Itzhak. Jedného dňa ho dáme.“
A napokon som mu zavolal pre Schindlerov zoznam.
Vravím: „Itzhak, mám pre teba film. Konečne.“
A ja na to: „Porozmýšľam o tom.“
Tak som o tom povedal svojej manželke Toby.
HUSLISTA
Vravím: „Volal John Williams a...“ A povedal som jej o príbehu.
„Povedal som mu, že porozmýšľam.“
A ona na to: „Ty si mu povedal, že porozmýšľaš?
Hudba od Johna Williamsa k filmu Stevena Spielberga,
oni ťa pozvali a ty si im povedal, že o tom porozmýšľaš?“
Tak som mu deň nato zavolal a povedal: „Idem do toho.“
A povedal som mu to hrozne rád.
NAHRÁVANIE, SCHINDLEROV ZOZNAM
Poviem vám, že nech som na svete kdekoľvek,
ľudia ma vždy prosia,
nech zahrám tému zo Schindlerovho zoznamu.
Je neuveriteľne dojímavá.
CENA AFI ZA CELOŽIVOTNÉ DIELO POCTA JOHNOVI WILLIAMSOVI (2016)
SIMONE PORTEROVÁ, HUSLE
NAVŽDY A ĎALEKO (1992)
Keď som s Johnom prvýkrát spolupracoval na Navždy a ďaleko,
pýtam sa ho: „Prečo hudba funguje tak, ako funguje?“
Odpovedal: „Ja vlastne neviem.“
Vraví: „Existuje veľa teórií. Mne sa páči tá,
že sa to týka ešte prapôvodných zvukov.
Že už v začiatkoch pre nás ako ľudí zvuky znamenali veľa.
Prinášali nám pokoj a mier
alebo nás upozorňovali na nebezpečenstvo.
Perkusie mohli byť ako zemetrasenie,
ako padajúce skaly.
Vtáky mohli oznamovať, že je vo vzduchu niečo romantické.
A on ako umelec do najmenších detailov chápe,
ako príbeh podporiť hudbou.
Je to najväčší obhajca orchestrálnej hudby na svete,
pretože jeho skladby v nás znova prebúdzajú lásku k orchestru.
Je to obrovský dar aj pre nás hudobníkov.
HUSLISTKA
Je jeden z mála
a jeden z posledných skladateľov, ktorí využívajú veľký orchester.
Je obrovský rozdiel, či hrajú ľudia
alebo syntetizátory, aj keď tie vedia skupinu sláčikov nahradiť.
Ale ide aj o to, ako rešpektuje muzikantské remeslo
a potrebu uchovať ho pre budúce generácie.
Som naozaj hrdý na to, že sme sa za celú kariéru
neuchýlili k elektronickej hudbe.
Ceníme si orchester, jednotlivých hudobníkov
a čo pre nich Johnny napísal.
Syntetizátor nepoužíva.
V niekoľkých prípadoch sme syntetizátory využili navyše
k orchestru, napríklad v Mníchove.
MNÍCHOV (2005) RÉŽIA – STEVEN SPIELBERG
Mnohí filmári, aj moji rovesníci,
prešli na elektroniku.
Ja sa však veľmi teším, že ostávame pri orchestri.
V elektronickej hudbe chýba prvok
kreativity pri prednese.
Pri orchestri nahráme každú scénu štyrikrát.
Každý pokus, každý prednes je iný.
A jeden z nich bude v sebe mať čosi výnimočné.
Moderné publikum núti, aby s orchestrom rátalo.
Pri niektorých skladbách hudobníkov núti hrať rýchlejšie,
tvrdšie a dynamickejšie,
než ste kedy počuli.
- Dobre. - Fajn.
Ďalšia.
Orchester naozaj miluje
a miluje tú neverbálnu komunikáciu,
keď dvihne ruky, ktorými povie: „Ideme.“
A potom dostane odpoveď. Je to vzrušujúce.
Vidíte, ako sa mu pri dirigovaní
rozleje úsmev po tvári.
Túto skladbu nemôžeme hrať príliš slušne.
Je vulgárna.
Pozauny sa pripravia.
Ukážem vám to najväčšie raz-dva na svete.
Je neuveriteľné, akí šťastní sú pri ňom ľudia.
Aké šťastné sú orchestre.
Keď ho vidíte prichádzať,
okamžite ste nadšení, lebo máte úžasné spomienky na jeho hudbu
a zrazu ste ako deti v hračkárstve.
Keď prišla Sila sa prebúdza, nedalo sa povedať, že by John zmenil štýl.
Nie. Písal presne ako v 70. rokoch.
A potom...
„REY'S THEME“ ZO STAR WARS: SILA SA PREBÚDZA (2015)
Nikdy neprišiel o tú úprimnú zvedavosť.
Akosi sa vie dotknúť takej neuveriteľne rezonujúcej emočnej pravdy,
ale je dosť sebaistý, aby bol zraniteľný
a opýtal sa: „Myslíš, že môže byť?“
Doslova sa vás pýta, či je to dosť dobré.
Je mi z toho do smiechu, lebo keď vám John Williams zahrá niečo,
čo napísal, a opýta sa, či je to v pohode, je len jedna odpoveď.
Divákov to stále baví. To je to najúžasnejšie.
Človeka to núti rozmýšľať, prečo takých soundtrackov nie je viac.
Prečo nepočúvame soundtracky, čo vyskočia z obrazovky ako Johnove?
Divákom sa evidentne páčia.
Tak prečo ich nie je viac?
Hudba zažíva ťažké časy.
Orchester je pre mňa nástrojom, ktorý nám hudbu odovzdáva.
A tak hudba, ako ju chápem ja, teda veľké diela
z posledných 300 či 400 rokov hudby...
Dá sa skoro povedať, že zomiera.
Mladých skladateľov zaujíma len elektronika a efekty a tak.
Nechápte ma zle, robia skvelú prácu
a hrozne rád by som bol na svete ešte 50 rokov a počúval, čo vymyslia.
Ale zažijeme ešte ďalšieho Brahmsa či v divadle ďalšieho Wagnera?
Momentálne, pri tom, ako sa hudba vyvíja,
tu máme čas otázok, čas spytovania.
Johnovou druhou stránkou je jeho úžasná koncertná hudba.
REDAKTOR PRE KULTÚRU
Nie sú to témy z hollywoodskych trhákov,
čo počúvame v kine.
Je to abstraktnejšia, sofistikovanejšia, skúmavejšia hudba.
Jeho filmová hudba je taká jednotná, výstižná.
Jeho koncertná hudba je... Pre mňa je viac roztrieštená,
nadčasová, má istú lineárnosť.
Koncertnú hudbu si podľa mňa veľmi užíva.
Môže skúmať atonalitu a textúru.
Odhaľuje to jeho celkom inú stránku.
Pri písaní pre film som obmedzený. Môžem písať len to, čo mi dovolí téma.
Nemôžem sa osem minút blázniť s dychmi. Chcel by som, ale nemôžem.
V študentskom orchestri na strednej škole
tu v Kalifornii
som hrával na fagote.
Učil ma môj nebohý kamarát Harold Hansen.
Bol som dosť dobrý na to, aby som zvládol skúšku či dve
ako druhý fagot. Trošku.
Kto by bol čakal, že o 40 rokov napíšem koncert pre fagot
pre Newyorskú filharmóniu?
Ale tam je to prepojenie,
že som sa ten nástroj skúšal naučiť
a potom som dostal šancu písať pre jednu z najväčších hráčok na fagot,
Judith Leclairovú.
Hudbu od neho mala Anna-Sophie Mutterová.
„KONCERT PRE HUSLE op. 2“
Yo-Yo hral jeho hudbu.
Sú to náročné skladby.
To, ako ovláda ich nástroje,
je neskutočné.
„The Elegy for Cello and Orchestra“
sme spolu nahrali pred mnohými rokmi.
Keď to ukazujem iným violončelistom,
pýtam sa: „Počuli ste Yo-Yovu nahrávku?“
A všetci odpovedia: „Áno. Preboha.“
Akoby neverili, že sa dokážu vyrovnať tomu, čo s tým spravil majster.
Ja za to nemôžem.
To je krása.
Keď nepracuje, bojím sa oňho.
Potrebuje pracovať. Miluje to,
užíva si to, a tak pracuje.
Najdôležitejšou vecou
na našom vzťahu je momentálne golf.
Čo máš na golfe najradšej?
- Na golfe? - Hej.
Najradšej mám na ňom chodenie.
Nie je správne povedať, že „hrám“ golf. Ja ho nehrám. Kazím ho.
Nikdy mi veľmi nešiel
a zvyčajne chodím hrať neskoro večer, keď skutoční hráči dohrajú,
je tam ticho a ja si môžem užívať skutočnú krásu toho priestoru.
Je to krásny spôsob, ako stráviť pár hodín s otcom.
Ak sa nám bude dariť hrať párkrát týždenne, kým tu bude,
budem veľmi šťastná.
Je to krutá hra.
Zložil toľko úžasných momentov,
ktoré nám pripomínajú, ako nás filmy tešia
a ako vedia prebudiť dieťa v nás.
Takých momentov má za sebou viac než ktorýkoľvek žijúci skladateľ.
Zložil však aj veľa ďalších momentov, ktoré sú ešte viac,
ešte komplexnejšie,
ešte silnejšie,
ešte dynamickejšie, ešte pútavejšie.
Z FILMU LINCOLN
John Williams je neuveriteľne flexibilný
a je majstrom toľkých rôznych hudobných jazykov...
RÉŽIA – STEVEN SPIELBERG
...najmä jazyka vážnejších historických filmov.
VOJNOVÝ KÔŇ (2011)
RÍŠA SLNKA (1987)
Ako milovníkovi dejín mi hneď napadnú Stevenove filmy
a Oliver Stone a filmy, na ktorých som robil s ním...
NARODENÝ 4. JÚLA (1989)
...ako Narodený 4. júla.
Téma vojny vo Vietname preňho bola veľmi osobná...
...ale myslím, že z jeho práce bolo cítiť hlboký odkaz.
Určite aj vo filme JFK.
JFK je výborný príklad toho,
keď sa hudba do istej miery spraví ešte pred filmom.
Oliver mi povedal: „Napíš mi tri skladby.
Neukážem ti film, len zábery na túto reakciu,
tamtú reakciu a tamtú reakciu. A sprav s tým, čo chceš.“
Nakoniec to, myslím, postrihal
a použil istú časť z každej skladby.
Bola to jedinečná príležitosť skúsiť niečo historické
a zdramatizovať to tak, ako to Oliver slávne robí.
ZACHRÁŇTE VOJAKA RYANA (1998) RÉŽIA – STEVEN SPIELBERG
Mám veľmi rád takú tú
vznešenú triezvosť filmov ako v Zachráňte vojaka Ryana a Lincolnovi.
Tie krásne americké témy, tie nádherné pocity,
ktoré v nás vyvolávajú patriotizmus a vedomie,
že patríme k veľkej krajine.
Zachráňte vojaka Ryana patrí medzi najlepšie vojnové filmy,
ak nie je vôbec najlepší.
Prvých 15 minút filmu
je neopísateľných. Sú výnimočné
a hudbu vôbec nepotrebovali.
Pre Johna je absencia hudby rovnako dôležitá ako jej prítomnosť.
Takže občas máme také sedenia, kde si skúšame povedať:
„Sem dajme hudbu, sem možno nie.“
Spraviť inváziu v Normandii bez hudby
sme sa rozhodli hneď na začiatku.
Hudba mala začať až vtedy, keď na pláži vidíme telo Seana Ryana.
A film končí piesňou „Hymn to the Fallen“...
NAHRÁVANIE, ZACHRÁŇTE VOJAKA RYANA
...ktorú nahral tanglewoodsky zbor Bostonskej symfónie.
Bol pri tom aj Tom Hanks.
Orchester to potešilo, lebo sedel na balkóne.
Chápete, boli sme na pódiu a všetci pozerali hore.
Vravím im: „Nemôžete... Musíte pozerať do nôt.“
Z FILMU ZACHRÁŇTE VOJAKA RYANA
Hudobne si tá pieseň uctieva veteránov.
Vtedajších aj dnešných.
A myslím, že si si ich uctil krásne,
aj preto nás armáda vždy prosí,
či to môže zahrať.
Je to jedna z najžiadanejších piesní
v celej armáde Spojených štátov,
pretože prejavuje obrovskú úctu a rešpekt tým,
ktorí položili život na oltár slobody.
John napíše hudbu k akémukoľvek žánru...
FILMÁR
...či je to Zachráňte vojaka Ryana alebo Sám doma.
SÁM DOMA (1990) RÉŽIA – C. COLUMBUS
Moja rodina zmizla.
Natáčali sme film Sám doma a už sme aj mali skladateľa.
Boli sme v postprodukcii a zistili sme, že skladateľ už nemá čas.
Zavolal nám Johnov agent a povedal:
„Rád by som to ukázal Johnovi Williamsovi.“
Takmer mi spadol telefón.
Bol som v šoku.
Bol skvelý. Ten film bol vážne pekný.
Ten chlapček bol úžasný
a bola to super príležitosť využiť vianočné témy a flauty a zvončeky.
Rozhodli sme sa spraviť skúšobné premietanie s Johnovou hudbou.
Bolo to najlepšie skúšobné premietanie, aké sme dovtedy mali.
Film mal o 500 % lepšie hodnotenia než na prvýkrát.
Naťahuje ruky z obrazovky a vtiahne divákov dnu.
Keď ma Chris prizval k Harrymu Potterovi,
veľmi ma potešil.
VEĽKÉ OTVORENIE THE WIZARDING WORLD OF HARRY POTTER
5. APRÍLA 2016
Bola to úžasná hudobná príležitosť.
Film o deťoch, mágii a tak.
Deti a mágia rovná sa hudba.
Keď som Harryho Pottera prijal,
najprv odo mňa chceli hudbu do upútavky.
Chceli niečo kúzelné.
Rozumel som im, ale z filmu som nevidel jedinú snímku.
Tak som napísal tému „Hedwig's Theme“.
Priznám sa, že to bolo to najľahšie, čo som kedy napísal.
Prišiel som do jeho kancelárie, kde písal,
a on sa opýtal: „Chceš počuť hlavnú tému?“
Vravím, že jasné. A tak zahral...
Pridal tam to temné, nie?
Dostane vás tou krásnou, nádhernou témou, a potom je do pár sekúnd
zrazu temná. Aké geniálne.
Keď sme s Potterom začínali,
vedeli sme, že každý film bude temnejší a temnejší.
HARRY POTTER A TAJOMNÁ KOMNATA RÉŽIA – COLUMBUS
Tvoja jazva je legendárna.
Rovnako ako čarodejník, ktorý ti ju spôsobil.
S Johnom sme to dlho rozoberali
a jeho hudba k druhému filmu, k Tajomnej komnate,
predznamenáva, čo nás čaká v ďalších siedmich filmoch.
HARRY POTTER A VÄZEŇ Z AZKABANU RÉŽIA – A. CUARÓN
Expecto Patronum!
Musím povedať, že pokračovania som nikdy nemal príliš rád.
Radšej by som spravil nový príbeh
s príležitosťou na novú hudbu.
Ale pri Star Wars, či najmä pri Indianovi Jonesovi
som skrátka nechcel,
aby tam prišiel niekto iný a zmenil to.
Vedel som, že ak do toho môžem ísť, tak chcem,
a chcem zachovať jednotnosť hudby,
ak na to budem mať čas a energiu,
napríklad pri Star Wars, kde som robil prvých deväť.
A potom prišiel Harry Potter. Tie filmy boli úžasné a náročné.
Myslím, že som robil na troch.
Nebolo možné, aby som spravil...
Koľko ich bolo? Osem? Nejak tak.
Veľmi rád by som ich ale preto bol spravil.
Prišli však iní a poradili si s tým dobre.
Takže keď som na pokračovania mal čas, snažil som sa ich robiť.
Bol som trochu žiarlivý, chcel som udržať celistvosť toho,
čo som už spravil.
Niežeby som si myslel, že je tá hudba taká úžasná,
že by sa jej iný skladateľ nemohol dotknúť.
Len som mal pocit, že ak udržím konzistenciu s mojou vlastnou prácou,
bude to tak najlepšie.
Neviem, či by som natočil epizódy I, II a III,
keby mi k nim Johnny nerobil hudbu.
Bol kľúčovou súčasťou celého procesu.
V 90. rokoch už bol v podstate značkou.
SIMPSONOVCI
GRIFFINOVCI
Veľa jeho vecí už majú ľudia skrátka v DNA.
A keď máte pocit, že ste už počuli všetko, je tam.
Napísal tému k NBC News.
Johnovi nestačilo písať pre veľké trháky.
Chcel mať rôznorodú prácu. Spomeňte si na olympiádu.
Ako malá som pozerala olympiádu...
SÓLISTKA
...a všímala si hudbu,
aká je úžasná.
Zavolali mi a opýtali sa:
„John, nechceš napísať skladbu na otvorenie olympiády?“
Veľmi sa mi páčila tá pompéznosť a heraldické prvky toho,
čo športovci robia a ako inšpirujú.
A odvtedy som už robil na ďalších troch či štyroch.
Akýmsi zvláštnym spôsobom je to tá najväčšia popstar všetkých čias.
Dnes je to môj 45. rok v Hollywood Bowl.
Štyridsaťpäť rokov.
Začal som tu v roku 1978.
A stále som tu!
Najprv som bol dosť hanblivý.
Vedeniu Losangeleskej filharmónie som povedal:
„Mňa nechcete, máte Zubina Mehtu,
najlepšieho dirigenta na svete. Prečo by ste...“
„Nie, publikum chce vás.“
Ahoj! Gustavo. Simpatico.
Bez Star Wars by sa to podľa mňa nestalo.
Vďaka nim vznikla táto – teraz už celosvetová – prax,
že sa robia koncerty filmovej hudby.
Nielen mojej hudby, aj iných súčasných či minulých skladateľov.
Svetelný meč.
Paráda. Nie sú ťažké.
- Nie, je fajn. - Fajn.
- To je super! - Takto.
Toto je Bing Wang.
Dnešná sólistka. Úžasná huslistka.
Hrozne sa teším,
že budem vystupovať s maestrom Johnom Williamsom.
Toto sú naše obete.
A toto moja kúzelná palička.
To je ona!
Tak.
Je jediný, kto toto dokáže.
Koľkých skladateľov poznáte, čo píšu tak klasicky
a sú takí populárni?
Bez Johna by nič z toho nebolo možné.
Je to neuveriteľné. Veď je tam 17-tisíc ľudí.
Toto je moje biele sako.
Oblečiem si ho a som v pracovnom.
V tomto zatĺkam klince.
Tak sa to robí.
Každý, kto bol v Hollywood Bowle na Johnovi Williamsovi
a videl, ako hrá svoju hudbu,
si uvedomuje, že vlastne sleduje
klasický orchester.
A aj tak diváci kričia ako na Beatles.
Na tieto vystúpenia nechodí hudobná elita,
len bežní ľudia, čo si chcú vypočuť skvelú hudbu.
ZO STAR WARS: IMPÉRIUM VRACIA ÚDER
Johnova hudba spája mnohé generácie
a to je naozaj čosi krásne.
Chodia tam mladí aj starí.
Obzriete sa a vidíte samé svetelné meče.
A všetci tú hudbu milujú.
Keď sú okolo vás tisícky ľudí,
ktorí mávajú svetelnými mečmi a oslavujú tohto muža a jeho úspechy,
je to zakaždým nádherné a veľmi si to zaslúži.
Atmosféra je tam na úplne inej úrovni ako pri bežnom koncerte.
Ľudia tam šalejú ako na rockovom koncerte.
Tá vec s „The Imperial March“ a svetelnými mečmi
sa rokmi vyvíjala.
Najprv, kedysi dávno, boli v publiku dva či tri,
potom pár stoviek.
A teraz ich tam máme tisícky.
Je to fantastické.
Poznajú Johna. Poznajú jeho hudbu.
A bola to taká explózia.
Explózia radosti.
- Zábava, čo? - Bola to fantázia.
Ide to!
V živote som mal neuveriteľné šťastie.
Mám druhú manželku, áno.
Samanthu Williamsovú.
Je úžasná.
Spoznali sme sa pred 50 rokmi.
Zažili sme spolu mnoho krásnych vecí.
Som jej hrozne vďačný.
Je mnoho vecí, ktoré si veľmi vážim.
Oscary sú pre väčšinu ľudí známkou úspechu
a ja sa z každého svojho veľmi teším a som na ne hrdý.
Mal som už 54 nominácií.
A chcem sa veľmi poďakovať
hudobnému oddeleniu Akadémie,
lebo je to vlastne uznanie od seberovných.
Ďakujem.
Podľa mňa je dôležité ho osláviť,
len aby sme mu poďakovali za to, koľko radosti nám priniesol.
Stvoriť niečo, čo všade prináša radosť,
je vzácne a krásne.
A jeho hudba nikdy nikomu nezhorší deň.
John Williams má také to legendárne ucho.
Píše, čo počuje, skôr než to, čo pozná.
Preto je to podľa mňa také silné a prežije to navždy.
V momente, keď John zdvihne paličku
a zahrá prvú tému, poviete si: „Božemôj,
zasa to dokázal.“
Úplne zakaždým.
Má úžasnú superschopnosť
napísať melódie, ktoré počujete prvýkrát, no máte pocit,
že presne tak mali byť.
A nezabudnete na ne.
Kým budú existovať orchestre,
budú existovať aj také, čo jeho hudbe venujú celé večery.
Presne tak ako Beethovenovej, Gershwinovej či Mozartovej.
Keď pracujem na filme, najmä na nejakom ťažkom
so zložitou produkciou, myslím na to, že to raz skončí
a ja si potom sadnem pred orchester
a za pódium.
A budem šesť až osem dní
počúvať úžasné nové skladby Johna Williamsa.
Teším sa na to pri každom jednom filme.
CULVER CITY, KALIFORNIA 18. JANUÁRA 2024
Nikdy som sa Johnnyho neopýtal, či môžem dirigovať jeho orchester.
Ale dnes chcem na tvoju počesť pozdvihnúť paličku
a všetkých poprosiť, nech upriamia pozornosť na markízu.
Mazel tov.
HUDOBNÁ BUDOVA JOHNA WILLIAMSA
Prvýkrát som v tomto štúdiu bol v roku 1940,
vzal ma sem otec a ukázal mi pódium.
Mal som asi 9 či 10 rokov,
obzeral som sa po miestnosti a pomyslel si:
„Raz to bude všetko moje.“
A konečne sa to stalo!
Môj život a kariéra boli mimoriadne rôznorodé,
robil som na komédiách, filmoch z vesmíru aj viac-menej serióznych veciach.
Nakoniec som veľmi spokojný
s finále Koncertu pre violončelo.
A som veľmi spokojný s druhou vetou Prvého koncertu pre husle.
Ale nie s celým koncertom!
A niektoré témy zo Star Wars, napríklad „Yoda's Theme“,
sú podľa mňa naozaj dobré.
To, ako idú tie intervaly, je originálne a veľmi jednoduché.
Aj v E. T. je pár... Myslím, že téma „Over The Moon“ je vážne dobrá.
Je to asi najbližšie, o čom by som mohol povedať, že ma to vystihuje.
Teda, všetko, čo som spomenul, ma vystihuje,
ale nie dokonale.
Tie jednotlivé fázy mojej kariéry, klavír, aranžovanie,
orchestrovanie pre televíziu a film...
Musím povedať, že som taký postup neplánoval.
Zažil som pár horších chvíľ, ale mal som veľké šťastie.
Najmä, keď som stretol Spielberga, čo bol asi najšťastnejší deň v mojom živote.
Ľudia sa pýtajú, ako stíham toľko práce.
Vždy som bol veľmi zaneprázdnený, no napĺňala ma láska k hudbe
a potešenie z toho, že môžem hrať s veľkými hudobníkmi a orchestrami.
Nemohol som sa dočkať, kedy im niečo prinesiem.
Pre hudobníka je hudba ako dýchanie.
Udržiava nás, dáva nám energiu.
Každé ráno niečo napíšem.
Predstavte si, že napíšte toľko nôt
a potom dostanete šancu postaviť sa pred orchester a dirigovať ho
a počuť, ako tam to, čo ste napísali, ožije.
Je to hrozne vzrušujúce.
Hudba na jeden život stačí,
ale jeden život na hudbu nie.
Preklad titulkov: Martin Vranovský