DOBRÁ PRÁCE
Můžeme si přidat polévku?
- Jistě. - Samozřejmě.
Tak mám ti to přečíst, nebo ne?
„Ve vedlejší ves…“
Dobrý den!
Vydržte.
- Zavoláme vás. - Děkujeme.
Počkejte prosím tady.
Říkal jsem, že tu máme frontu.
Konečně se mezi stromy rozezněl veselý zvuk zvonků.
A pípání přijatých karet.
Kvůli E-sun si na stará kolena vůbec neodpočinu.
Utrpěly i restaurace s domácími plněnými knedlíčky.
Zažívají teď totéž co restaurace s kuřecím v období ptačí chřipky.
- Byla tu i Čchö Či-u. - Zabalím ti to.
Bude to mňamka, uvidíš. Tumáš.
Udělej „á“.
Nemračte se na každýho, kdo si chce přidat.
- Je to dobrý. - Dělejte se sebou něco.
Vážně máš lepší snachu než já.
Já nechci. Sněz to ty, dědo.
To říkáš komu?
Mně, nebo druhému dědovi?
Já to věděl. To je ono.
Nesmíte se jí ptát s otevřenou pusou.
- Můžeme si přidat polévku? - Jistě!
- Dolijete nám polévku? - Nám taky.
Samozřejmě.
Hej! Proč tam těch olihní házíš tolik? Proto si řeknou o celý hrnec.
Začni si za tu polévku účtovat, nebo přijdeš na buben.
Potřebujeme zaměstnance. Tohle už sama nezvládneš.
Říká kdo?
Ty blbé peníze mámu doslova roztančily.
Singing in the rain, singing in…
Proč po těch schodech tak skáčeš?
Už máš po menopauze?
Já sama nevím.
Prostě jsem šťastná. Že by to dělaly ty zisky?
Od rána do večera jsme v jednom kole,
ale když vidím, jak v pokladně přibývají peníze,
nějak nedokážu přestat.
Máš radost?
Jo. Strašně moc.
Možná byla nebesa tak skoupá, protože si svoje dary šetřila až na teď.
A pak nám seslala to mistrovství světa, bezcelní obchody
i ten natáčecí štáb All in.
A díky Čunggonaře jsme chytili i Čchol-jonga.
A Čong Mi-in nám udělala reklamu. Jak je to vůbec možné?
Zničehonic se ty peníze začaly doslova sypat.
Víš co, zlato? Měli bychom začít cestovat.
Podíváme se do Guamu a do Číny.
Když tam může ta nána Mi-suk, tak proč ne já?
Proč o ní vždycky mluvíš tak ošklivě?
Kdyby měl být každý den takový, chtěla bych se dožít tisíce let.
Singing in the rain,
singing in the rain…
A tak mí kdysi chudí rodiče
vybudovali turistickou destinaci.
PRVNÍ KALAMÁROVÁ RESTAURACE
To je taková nána…
Jak může tvrdit, že je její podnik ten první?
Máte snad monopol na olihně?
Nebo patent?
Znamená to, že ty jsi patentovaná příživnice?
Nebo ses tu nasáčkovala, protože chceš zase namasírovat nohy?
Říkala jsem vám,
že jsem měla křeče v prstech!
Koukej si ten nápis změnit. A nabídku taky!
Nechte ji být.
Já jsem jí vlastně vděčná.
Je super, že nás takhle vyzvala na souboj.
Jak to?
Až lidi zjistí, o kolik jsme lepší, budeme mít ještě větší zisky.
Můžeme si přidat polévku?
Hned to bude.
Tady se podepište, prosím.
KALAMÁROVÁ POLÉVKA 4 000 WONŮ
Nad někým máma
ale nezvítězila nikdy.
Ahoj, Kum-mjong.
Já jsem si to chtěla sníst sama!
Fakt jsem chtěla.
Chtěla jsem si to sníst sama!
A to samé platilo i pro mě.
Mami!
Chtěla jsem se najíst sama!
I v těch vzpurných 37 letech jsem pořád potřebovala mámu.
Ale no tak. Pojď ke mně.
Já vím, že ve čtyřech letech jsou děti příšerné,
ale jen jsem se ji snažila nakrmit.
Jenže ona se chtěla najíst sama.
Řekni mámě „papá“.
Papá! Za chvilku budu zpátky!
Já měla oči jen pro dceru, a máma zase jen pro mě.
Přijde mi, že nějak zhubla.
Ahoj.
Ta je mazaná. Dělá ze sebe stydlivku.
Na dceři jsem rozlišila tisíce výrazů,
ale ty máminy mi často byly záhadou.
A to jsem ještě netušila,
že si jednou budu schopná vybavit
jenom ty její nejisté úsměvy z fotek.
Ty jsi teda paličatá.
Proč mámu vůbec neposloucháš?
Vím, že jsi moje vnučka,
ale stejně mě trochu rozčiluje, jak se kvůli tobě dcera natrápí.
Ty ji bereš jako samozřejmost,
ale pro mě je to
můj největší poklad.
Tak na ni buď trošku hodnější.
Pořádně se mi
o dceru starej.
Jo?
Hajej, mé děťátko, hajej a spi.
Můj drahý andílek celou noc sní.
Z nějakého důvodu…
To myslíš vážně.
…jsem jí nedokázala poděkovat.
Chtěla jsem snad, ať uklidíš?
Proč jsi vyčistila i vanu?
Běž si lehnout, když máš to volno.
Přesně proto jsem tě sem nechtěla volat, mami.
S tebou těch 37 let taky cloumá.
Prostě mi normálně poděkuj.
Vidím ti na očích, jak moc se ti ulevilo.
Tak už ji polož.
Vždyť kvůli zádům chodíš na baňkování.
Přísahám,
že Se-bom je ta první věc,
kterou v životě nemám pod kontrolou.
Jak může být tak paličatá?
Nikdy mi napoprvé neřekne „jo“.
Jen si to užij.
Je úplně stejná jako ty.
Já jsem tě určitě taky vytáčela, co?
Jak jsi nás mohla vychovávat tři?
Když někde uvidíš maso, vezmi si ho. Vždycky si dělej, co chceš.
Musíš žít sama pro sebe, jinak budeš akorát zapšklá.
Pokud budeš pořád plná pochybností, tvoje dcera na to přijde.
Pozná to už z tvého výrazu.
Zatím jsi Se-bomin celý svět.
To jí ale…
nevydrží nijak dlouho.
Časem budeš…
ta poslední, na koho tvoje dítě pomyslí.
Takže se nijak neomezuj.
Lituješ toho, mami?
Že ses vzdala tolika věcí?
Všechno jsem si to zvolila sama.
Bývala jsem osamělý sirotek, hloupá služka
a ta, co ani nedodělala střední.
Ty a tvůj bratr jste ale to nejkrásnější, co mě kdy potkalo.
Svým způsobem jsem měla úžasný život.
Tak mě kvůli němu nelituj.
Víš co?
Možná mi chybí mateřský instinkt.
Někdy se tak strašně naštvu…
že na ni jenom křičím.
Mám pocit, že zešílím.
Dobrá matka z nebe nespadne.
Budeš růst spolu se svým dítětem.
Se-bom,
budeš tu snídani i zítra žvýkat tak dlouho?
Budu tě muset desetkrát převléct?
Proč mi každé ráno dáváš tak zabrat?
Co?
Když budu jíst rychle, akorát odejdeš dřív.
Vždycky když dojím a převleču se,
utečeš do práce.
Proto vždycky tak zdržuješ? Protože se ti stýská?
Promiň, že jsem na tebe posledně tak křičela.
Odpusť mi to.
Pojď ke mně.
Zlatíčko…
Máma tě má moc ráda.
Strašně moc, rozumíš?
Muck.
A tak se mámina dcera sama měnila v matku.
A máma mohla jen doufat, že mi dcera nedá moc zabrat.
KUM-MJONG: ZÁZVOROVÝ ČAJ SE-BOM: ZELENINA
ČCHUNG-SOP: ČESNEK
Máma celý život
obětovala veškerý svůj čas ostatním.
- Zlato? - Copak?
Víš, jak Se-bom šetříme na klavír?
Nemohli bychom ty peníze dát mým rodičům?
Když to neudělám teď,
bojím se, že toho pak budu litovat.
Zlato…
- No? - Proč se mě na to vůbec ptáš?
U nás máš přece
poslední slovo ty.
Co teď? Mám si ty ponožky zase sundat?
Pacient č. 109 k druhému okénku.
Na kolik to vyjde?
V Soulu jsou doktoři dražší, ne?
Když vám je nezaplatím sama, budete to akorát odkládat.
I rodiče by měli mít vůči dětem tu slušnost,
aby zůstali co nejdéle zdraví.
Mně stačí odběr krve.
Vždyť tě pořád bolí koleno.
A baňkování taky nevyléčí všechno, mami.
- Ale na kolik to vyjde? - Mně fakt stačí ty odběry.
Jé, ahoj, Jong-gone!
Teď jsem v Soulu.
Ne, nemůžu.
Konečně se nám daří…
Jasně. To si piš.
…takže se učí hrát na akustickou kytaru.
Táta? Na kytaru?
Jo. Pokračuj beze mě.
Ostatní s tím začali v mládí,
ale on k tomu nikdy neměl příležitost.
Chce být jako Kim Kwang-sok.
Ale no tak.
Poprvé v životě má nějakého koníčka.
PŘÍPRAVA NA ENDOSKOPII
Měl ses zbavit těch stařeckých skvrn.
Kdy jsi stihl takhle zestárnout?
Tím chci říct,
že nikam nepůjdu.
Co se děje?
Někdo tě někam volá.
Já…
žádnou stěnu stavět nebudu.
Neměl bych nikam chodit.
Tong-mjong…
Neměl bych…
Tong-mjong…
Tong-mjongu!
Tong-mjongu.
Táta je…
Tong-mjongu.
Tong-mjongu…
Táta dál a dál volal jméno…
Tong-mjongu!
…které v sobě tak dlouho dusil.
Tong-mjongu.
Toho dne máma…
Tong-mjongu.
…poprvé spatřila celu, ve které bylo tátovo srdce.
Jaká zeď?
ENDOSKOPIE
„Neměl jsem chodit stavět tu zeď.“
„Neměl jsem nikam chodit.“
Tohle řekl.
Taky pořád opakoval Tong-mjongovo jméno.
Tehdy mi konečně došlo,
proč jsme o něm nikdy nedokázali mluvit.
No…
když jsem se zeptal, kdy teda usnu, řekli mi, že už je po všem.
Nemáš hlad, tati? Koupím ti, cokoliv budeš chtít.
- Vepřový bůček? - Bůček?
Jo.
V jejich srdcích…
ležel malinký,
ale o to strašlivější hrob.
Brm brm.
Tutú.
Ty jsi teda…
To sem chodíš celou tu dobu?
Myslel sis, že přijdu až zítra, co?
Protože má narozeniny.
Tušila jsem, že sem půjdeš, a tak jsem šla za tebou.
Tong-mjong určitě bude chtít oslavit narozeniny s náma oběma.
Je to úplně jiné, viď?
Když umřou rodiče, schází se u jejich hrobu celá rodina,
ale když umře dítě…
Nechtěl jsem vidět
tvůj výraz.
Přece ho nemůžeme nechat samotného.
To přece…
Vždyť se musí strašně bát.
Určitě se celý třese.
Navštěvovali ho tak často,
že tam vyšlapali pěšinku.
Hrob jejich syna byl ten nejopečovávanější ze všech.
A děly se tam
i rozkošnější, ale zároveň tragičtější věci.
Pojďme.
Vrátíme se domů.
Zpátky domů.
Konečně chápu, proč jsme o Tong-mjongovi
nikdy nedokázali mluvit.
Náš pocit viny je silnější než stesk, takže na něj nemůžeme vzpomínat s láskou.
Byl to náš nejmladší syn a my ho zbožňovali.
Byl to náš andílek.
Aspoň nám dělal radost celé čtyři roky.
I kdyby to mělo dopadnout stejně, pořád bych ho měla znovu.
Na onom světě se zase setkáme.
A s každým dnem je to setkání zase o kousek blíž.
Já ho vidět nechci.
Byl bych radši, kdyby za mnou vůbec nechodil.
Každý den jsem se modlil,
aby na nás úplně zapomněl.
Jestli mu totiž chybíme tak,
jako on chybí mně,
a někde nás samotný hledá…
Nejsem si jistý, že by se z toho stesku nezbláznil.
Ukážeš mi to někdy?
Jak jsi nazvala dnešní báseň?
„Ten nejrozkošnější strejda.“
Strejda Tong-mjong.
Když jsem vnoučatům ukazovala strejdu Tong-mjonga,
připadala jsem si divně.
Zároveň jsem ale…
měla radost.
Třeba mu teď nebude tak smutno.
Je to zvláštní,
ale už si nepřipadám jako tak příšerná matka.
Ale prosím tě. Jak bys ty mohla být příšerná matka?
- Ze psa přece nebude kočka a z krávy kůň. - Haló?
A co teda andělé?
No?
- Tong-mjong byl přece anděl. - Vydrž.
Každou noc ti musím usilovně tlačit na lopatky,
aby ti z nich nevyrašila křídla.
Proto se nikdy nevyspím.
Volá ti naše hvězda, tati.
Mně? Určitě nechce mámu?
Vzbuď děti. Jdeme domů.
Ahoj, hvězdo.
Co se děje? Zase bude v novinách?
Máma? Stojí hned vedle.
Já myslel, že jsi sháněla mě.
Jo.
Chce mluvit se mnou, že jo?
Jasně.
Co se děje?
Jo.
PODĚKOVÁNÍ
Sotva ale začalo svítat na lepší časy…
Sotva se nám trochu ulevilo…
Vážně?
Tak co se děje?
…nebesa nám zase začala házet klacky pod nohy,
i když se u toho nepřestávala
hlasitě a úpěnlivě omlouvat.
Jenom chtějí něco zkontrolovat.
Určitě o nic nejde.
A i kdyby bylo něco špatně, dneska se dá vyléčit všechno.
- Pan Jang Kwan-šik? - Tady.
Počkejte si u dveří.
Co se to proboha děje? Ty jsi přece náš Srdcař.
Tati…
Ničeho se neboj.
Nemáš proč.
Máš přece mě. Jsem tu pro tebe, rozumíš?
Já se ničeho nebojím.
Znám svoje tělo.
Tehdy jsme nevěděli,
jak křehký náš Srdcař ve skutečnosti byl.
- Mami… - No?
Hlavně nebreč, ať už řeknou cokoliv.
Táta bude v pořádku.
Na světě není laskavějšího člověka, než je on.
Mami?
- No? - Věř mi.
I kdyby byl vážně nemocný, já se o něj postarám.
Vždyť já ti věřím.
- Vážně. - Tak před ním hlavně neplakej.
On je teď taky v šoku.
Dlouho jste trpěl revmatoidní artritidou.
Čekal jste příliš dlouho.
Příznaky mnohočetného myelomu
se někdy podobají právě revmatu,
což bohužel vede k pozdní diagnóze.
Mnohočetný myelom je druh rakoviny krve.
Jde v podstatě o vzdáleného příbuzného leukémie.
Táta znal možná jednu populární písničku.
Fakt mě frustrovalo,
jak se ptal, jestli je to Song Ju-ri, kdykoliv viděl dívčí skupinu.
Neuvědomila jsem si, že si chtěl jenom popovídat.
Ani že se chtěl naučit hrát na kytaru.
Nevěděla jsem to. Nebo jsem to možná předstírala.
Takové nezlomné nátury většinou dorazí, až když už je pozdě.
Už vám začaly selhávat ledviny. Vy jste si ničeho nevšiml?
Musel jste se cítit hodně unavený.
Co se teda…
bude dít teď?
V takovém stavu
musíme okamžitě zasáhnout, jinak vám může…
jít o život.
Nebesa na tátu byla tak krutá.
Sotva si našel oblíbeného hudebníka.
Jo.
Nemusíš pro nás jezdit.
Víš, že to není záležitost na pár dní.
To vážně nemusíš. Akorát budeš unavená.
Ukaž.
Ničeho se neboj.
Určitě se z toho dostaneš.
Budeš v pořádku.
Pojď.
Čtyřiadvacet kol chemoterapie ale zlomilo i našeho Srdcaře.
Máma ani nevěděla, jaké je roční období.
Podívej na ty kvítka. Ty přece zbožňuješ, ne?
Třeba ti vnuknou nějakou báseň.
Pořád skládáš?
Kdy už mi nějakou ukážeš?
Proč se mi díváš na nohy, když nad tebou kvetou stromy?
Protože musím dávat pozor, abys neupadl.
Zvedni tu hlavu a pokochej se jimi se mnou.
Příští rok si zajedeme do Čang-ťia-ťie na podzimní listí.
Byla tam i ta nána Mi-suk. Nemohla se přestat chvástat.
Proč mi tak drtíš ruku? Bojíš se, že ti mě někdo ukradne?
Bez tebe nebudu mít na světě nikoho.
Chápeš to?
Jak to? Vždyť máš děti.
Ale nemám.
Ty už se starají o vlastní rodiny.
S tebou je kříž.
Teda já s tebou mám kříž.
Když jsme byli malí a strejda ti nechtěl dát k jídlu ani smuhu,
zuřil jsem tak, že mi to nedalo spát.
A od té doby
se s tebou tak trápím.
Proto se z toho musíš dostat.
Aby se se mnou nemusely trápit naše děti.
Ať nemusím zestárnout sama.
Neboj. Přece tě tu nenechám samotnou.
To bych svojí milované E-sun nikdy neudělal.
Tátův čas ubíhal stejně rychle, jako vadly třešňové květy.
Bylo to hrozné, co? Je ti špatně?
Ani ne. Vlastně to vůbec nebolelo.
Co kecáš? Jasně že bolelo.
Jak by taky ne?
Pan Jang Kwan-šik?
Tady!
Tohle si vypij, jo?
- Pan So Či-won. - Tady.
Máte výsledky odběrů?
Ne, řekli mi, ať jdu nejdřív sem, tak…
Máte to tu všechno vypsané.
Ale ne.
- Běžte ven. - Prosím?
- Běžte ven. - Ale…
Sem jen tak nemůžete. Ta zpráva patří tam.
Aha, já si nevšimla.
Tady to máte napsané.
Slečno Pak, pojďte dál.
Takže může jíst maso?
Od někoho jsem slyšela, že by se mu měl vyhýbat.
Určitě by měl pořádně jíst.
- Tak zase příští měsíc. - Může podle vás jít na moxování?
Slyšela jsem, že by mu mohlo prospět.
To se budete ptát na každou báchorku z internetu?
- Pacient 832. - Další, prosím.
Jsme tady špatně? Mám tu číslo 832.
To je číslo z příjmu. U pokladny potřebujete nové.
Aha, takže to číslo…
Tamhle to máte napsané.
Ale…
Pokračujte k okénku číslo sedm.
Není tady číslo 835?
Pomozte nám.
No tak.
Pracuje tady tolik lidí,
tak proč nemůžete pomoct těm, co jsou zmatení?
Co to do tebe vjelo?
Proč si tak vzdycháte? To vám to není před náma blbé?
- Zlato. - Jsme tady poprvé.
A vy tu jen na všechny křičíte.
Myslíte si, že to tu řídíte?
Máte nás za hlupáky jenom proto, že se nevyznáme v těch vašich pravidlech.
Ona je ale chytrá. Daleko chytřejší než vy!
- Co se děje? - Kum-mjong.
S čím máš furt tolik práce? Tak řekni!
Budeš sem chodit s náma.
Prostě si musíš udělat čas, rozumíš?
To je tím, že je nemocný.
V bolestech je každý protivný.
Někomu stačí i migréna a už po všech vyjíždí.
Víš, že se nezlobí na tebe, že jo?
Ty si myslíš, že je vždycky na mojí straně, co?
To se ale pleteš.
Kdybychom se pohádaly,
rozhodně by se postavil za tebe.
Já jsem možná jeho jednička, ale na tebe nemám.
Ty totiž navždy budeš jeho Milášek.
Nikdo ti nesmí ublížit.
Pacient číslo 848 ať prosím přistoupí k okénku číslo čtyři.
Viděl v té staré paní mámu.
Jako by měl před očima, jak tam v daleké budoucnosti
opuštěně sedí.
Zruš to.
Nepotřebuju soukromý pokoj.
Neplatím ho kvůli tobě, ale aby se máma cítila líp.
Rozumíš?
Já bych ti soukromý pokoj zařídit nemohl.
Mám vážně skvělou dceru.
Tak se mi odvděč tím, že se uzdravíš.
Pak můžeš hlídat Se-bom a sekýrovat svýho zetě.
Je na tebe furt hodný?
Pořád je zamilovaný až po uši.
Zítra přijdu i s ním, umyjeme ti hlavu…
Ty už jdeš?
Copak? Chceš, abych zůstala? Normálně mě vždycky vyháníš.
Můžeš tu přespat. Jsme tady sami.
Mají tu i polštáře pro rodinu.
Je to moc fajn.
- Kolik za ten pokoj vůbec chtějí? - Ty se jdi umýt ke Kum-mjong.
Dneska tu se mnou zůstane ona.
Děláš si srandu? Jaká duševní a finanční zdatnost?
Takže předsedkyní nebyla?
- Co to bylo za učitele? - Byl to hajzl.
Strašnej hajzl.
To snad ne!
Fakt jí máma dala čelo?
A zlomila tím tý ženský nos.
Ty jsi ji tam viděl?
Jak leží na Tong-mjongově hrobě?
Jo.
Bál jsem se, aby se nevrhla do moře, tak jsem ji potají sledoval.
Jak se s tím poprala?
Tehdy bylo
tvojí mámě teprve 28.
Dvacet osm.
Když jsem ji požádal o ruku, slíbil jsem jí, že z ní udělám básnířku
a pošlu ji na vysokou někam na pevninu.
Bál jsem se, že z toho nic nesplním,
ale poslední dobou zase píše.
Rád ji u toho sleduju.
Jednou dokonce vyhrála literární soutěž.
Byla nejlepší na celé škole.
Je to vážně úžasná žena.
Mohla to dotáhnout mnohem dál.
Musíš na ni být hodná.
Svěřuju ji tobě, rozumíš?
Fakt mě štveš, tati.
Tak proto jsi chtěl, ať tady zůstanu.
Vážně jsem špatný otec.
Nakonec na tebe házím i svoji ženu.
A kam se jako chystáš?
Já tě nikam nepustím.
Ještě jsem úplně nedospěla. Musíš pokračovat ve výchově.
Kam jako spěcháš?
Kum-mjong…
díky tobě se cítím, jako bych…
na malým člunu chytil velrybu.
Rychle ses naučila násobilku,
šla jsi na Soulskou státní univerzitu…
Ty jo…
Pořád jsem se ale cítil provinile.
Říkal jsem si to každý den.
Mrzí mě, že jsem ti nemohl dát víc, ale když pomyslím na tvoji mámu,
tak přímo umírám žalem.
Nedá mi to spát.
Vážně mi to nedá spát.
Tak jí ještě nějakou dobu dělej společnost.
Ještě tu chvíli vydrž.
Kum-mjong…
Vždyť to já chci taky.
Vážně si to moc přeju.
Máma…
je celý můj svět.
Netvař se, jako by tě obtěžovala. Nebuď na ni zlá.
Nezlob se na ni.
Buď na ni hodná.
Rozumíš?
Jak…
Jak se s tebou mám rozloučit?
Tati…
Moc mě to mrzí, tati.
Za všechno se ti omlouvám.
Za to, že jsem na tebe byla hnusná.
Že jsem ti vždycky tak rychle pověsila telefon.
Nikdy jsem
na tebe nebyla doopravdy naštvaná.
O to vůbec nešlo, tati.
Já vím.
To já přece vím.
Jsi moje jednička.
Měla jsem tak skvělého tátu.
Tak přijde, nebo ne?
Ale on rozhodně neměl skvělou dceru.
Už zase slyším slovo „drak“.
Proč mě to vždycky tak vytáčí?
Proč by měl malý potůček napájet draka?
Už mě nebaví být pilířem celé rodiny.
Kum-mjong!
Když si vzpomenu, jak mě prosil, abych na mámu byla hodná,
pořád mě bolí u srdce.
Takže mám žít jako ty? To chceš?
Já jenom nechtěl žít jako ty.
Nechci se spokojit s tím, co mi nadělil život.
Ty ses celý život lopotil, ale bylo to někdy pro mě?
Vůbec jsme si ho nevážili.
Věřili jsme, že tady bude napořád.
Oni ho pustili domů?
Přál si to.
Prý tu chce aspoň na chvíli zůstat.
Chce být u moře.
Doma se mu
určitě udělá líp.
Tati.
Pořídil jsem ti rotoped. Ten tvým zádům neublíží.
A tady můžeš sedět a poslouchat Kim Kwang-soka.
A víš, jak dlouho jsem na netu hledal tuhle desku?
Tvoje kytara…
Tati, co…
Co se ti to stalo?
Jsi samá kost a kůže.
Tati…
Proč se ti tohle děje, tati?
Prosím tě. Ty už jsi taky táta. Nedělej si ostudu.
Proč mi to děláš, tati?
Říkal jsem, ať si počkáš.
Že ti jednou koupím meďoura.
A taky novou loď!
To je v pohodě.
Dal jsi mi víc než dost.
Byl jsi skvělý syn.
Já to věděl.
Vždycky jsem to věděl, ale…
To…
Tvůj bratr umřel tři dny po tvých narozeninách.
Budeš se jich muset vzdát.
To ale není fér!
Já nechci!
Nechci!
Pojď sem, Un-mjongu.
Dám ti na výběr.
Buď můžeš mít doma rýžové koláčky, nebo vepřové v restauraci.
Ale ne obojí. Vyber si.
Chci robota a vepřový.
Můžu ti je teda dál na narozky potají kupovat?
Můžeš.
Nesmíš o tom ale nikomu říct.
Že ty to vykecáš ségře?
Ty jsi takový žvanil.
Já si myslím, že mě máš radši než Kum-mjong.
Tu máš to maso.
Bylo jen pro mě.
Potají jsi mi kupoval maso.
Věděl jsem, že mě máš rád.
Jen jsem na to vždycky příhodně zapomněl.
Ty jeden žvanile.
To na mě teď budeš žalovat?
Jsem fakt zmetek.
A teď mě dokonce urážíš?
Ty vylovily tetičky.
Tomu zpropadenému moři
se po tobě asi stýská, a tak nám nadělilo víc než normálně.
Moře nepřestává být štědré, i když nás živí celý život.
Mami, máš tady syna.
Rychle se umyj.
Máme nachystané jídlo.
A naším mořem byl právě táta.
Všichni jsme na něj spoléhali.
Přišla za mnou
taková drobná slečna s višňovou colou a chtěla, ať s ní podepíšu smlouvu.
Tvrdila, že ze mě udělá celebritu.
Popravdě jsem se jí skoro vysmál,
ale když jsem si všiml jména její firmy, rozhodl jsem se jí dát šanci.
A teď vám představím někoho,
kdo přímo změnil svět.
Přivítejte Jang Kum-mjong, ředitelku Ever Study.
DNEŠNÍ ČESTNÝ HOST JANG KUM-MJONG
Hele…
To je naše Kum-mjong.
Museli jsme mu splatit dluh.
Rozloučili jsme se s ním s tou největší parádou.
Zdravím. Jmenuji se Jang Kum-mjong.
Na studiích v Japonsku
jsem si nahrávala přednášky a pak jsem si je pouštěla znovu.
Neuměla jsem japonsky, takže jsem neměla jinou možnost.
Říkala jsem si, jak by bylo super, kdybych měla učitele vždycky u sebe.
A pak jsem si jednou doma všimla naší knihovny
a něco mi v tu chvíli došlo.
Viděla jsem tam máminu starou cvičebnici,
ze které se připravovala na přijímačky.
Ona mluví o mně?
Máma je opravdu úžasná žena.
Je chytrá a svědomitá
a vážně se chtěla
věnovat studiu.
Kdyby tehdy mohla poslouchat přednášky odkudkoliv,
určitě by s tím nikdy nepřestala.
Byla by z ní úspěšná žena.
Nebydlí ve čtvrti plné škol a nemá na drahé doučování,
ale i taková knihomolka z ostrova by měla mít možnost studovat, co chce.
Osobně věřím,
že by tu možnost měl mít kdokoliv,
a nemělo by záležet na tom, odkud je.
Moje firma
se zrodila
z dávného snu mojí mámy.
Ja nevěřím svým očím.
Co to vyvádí?
Rozhodně se umí prodat.
Tou dobou už mělo víc než 10 milionů lidí rychlý internet
a vznikly i kapesní přehrávače.
Můžeme vést videohovory s příbuznými na Severu.
A já věřila, že jednou budou i online přednášky.
A tak jsem se dále snažila prorazit s vytrvalostí, kterou mám po otci.
Zmínila se i o mně.
Museli jsme se
tátovi za každou cenu nějak odvděčit.
Dnes oficiálně otevřelo nové Muzeum potápění,
které vzdává hold čedžuským potápěčkám.
Toto muzeum přiblíží návštěvníkům z celého světa
dlouhou tradici potápění na Čedžu
a neuvěřitelnou vytrvalost potápěček henjo.
Chceme se zapsat na Seznam světového dědictví.
Chceme světu ukázat, že je naše kultura pořád naživu a…
Jsme naživu!
Přesně tak.
Pořád jsme naživu!
Potápěčky henjo jsou nezlomné průkopnice…
To myslíš vážně? To si říkáš dobrý syn?
Mně ukradneš peníze a A-rum za ně koupíš čelenku?
Nejmenuje se A-rum, ale A-ram.
Ten melír jsi mu udělala ty, zlato?
- Udělej „á“. - Jak to vypadá?
Ty na to doučování chodíš jenom kvůli A-rum, co?
- To já moc dobře vím. - Přesně tak. Tvůj táta je expert.
Proč mám pocit, že se mi táta vysmívá?
Kdykoliv se s ním hádám, pořád se křeníš.
Vyměnili jsme si místo, co?
Zasloužíš si to. Vzpomeň si na sebe.
Co je?
Zlato…
Co je?
Co se zase stalo?
Co si jen počnu?
Naše rodina fakt nemá ani chvilku klidu.
Co se zase stalo?
Dodržel jsi svůj slib.
Jeden z těch tří, co jsi mi dal.
„Pro toho, kdo mě tu nechá.“
Napsala O E-sun z Todong-dongu na Čedžu.
V mládí jsem cítila tvou vřelost, jen když jsme se drželi za ruce.
Dnes ale cítím tvou lásku, i když nejsi po mém boku.
Teď už se nikdy nebudu krčit někde v chladu,
protože mi stačí pomyslet na tebe, a hned mě hřeje u srdce.
Budu dál žít s vědomím, že měsíc je na obloze i ve dne,
tak se moc netrap, že se s námi musíš rozloučit.
Po 50 letech mě můžeš konečně přestat neustále podpírat.
Navždy si toho budu moc vážit.
Můj drahý muži, tohle je na všechno, co jsme si prožili.
Poslední dobou pořád jen pláčeš.
Vidíš to? Přece jen jsi jeden svůj slib dodržel.
S vydanou sbírkou je ze mě opravdová básnířka.
Kdybys neskončila se mnou, už by byla venku dávno.
Bez tebe bych to nedokázala.
Takovou báseň bych nikdy nesložila.
Ach jo, ty jedna…
Jsi fakt potvora.
Máš radost?
Mám.
Strašně moc.
Oni se muckají.
Na záda?
Na to jsem těžká.
Dejte si bacha, jo? Koukají na vás děcka.
Kvůli vám budou myslet jenom na lásku.
Nakup 100 výtisků a věnuj je družstvu.
Vážně to udělej, rozumíš?
Máma se celou noc modlila, aby se zastavil čas
a aby si tu příjemnou odměnu mohla užívat napořád.
Zlato…
Nemůžeme dál žít takhle?
Ještě bych takhle strávila klidně dalších pět let.
Anebo si aspoň
s tebou chci naposledy
vychutnat všechna roční období.
Nechtěl jsem tě tu nechat, aniž bych splnil jediný ze svých slibů.
Ale když jsem tě viděl skládat básně,
hned jsem se cítil líp.
O hodně líp.
V příštím životě…
těch slibů dodržím aspoň pět. Ne, rovnou deset.
Strávíš ho zase se mnou?
Myslíš si…
že se v něm vůbec setkáme?
Proč se ptáš?
Ty už mě snad nechceš vidět?
Kdo by měl takové štěstí dvakrát po sobě?
Copak květiny kvetou jenom pro mě?
Vždyť jsi kvůli mně jenom trpěla.
Díky tobě
jsem se nikdy necítila sama.
Ani jediný den.
S kým bych se mohla mít líp?
E-sun…
No?
Musím tě o něco poprosit.
Až přijde můj čas…
zkus moc neplakat.
Strašně mě z toho
vždycky bolí u srdce.
Musel bych se pak trápit.
Já chci předtím…
než naposledy vydechnu,
vidět tvůj úsměv.
To díky němu
byl můj život plný radosti.
Zlato…
Vážně to nezvládneš?
Poplácej mě po zádech.
Hajej, mé děťátko,
hajej a spi.
Hajej a spi,
hajej a spi…
Můj malý andílek…
Tolik se mi stýská.
…celou noc sní.
Jen zavře očička a hnedka spí.
Černý pes odběhl
a hned zase přiběhl.
Pomoz mi děťátko uložit ke spánku
a já pak zazpívám tvým drahým štěňátkům.
Máma vždycky říkala,
že i když strádali, nikdy se necítila osamělá.
Jako by žila v ráji.
Ježkovy oči.
Táta nás vždycky poplácal po zádech.
Až do poslední chvíle se s námi dělil o svoji sílu.
Ať se nevybouráš, zlato.
Radši někde zastav.
- Hned budu u tebe. - To nemusíš.
Není tu žádný provoz.
- Nevidím žádná auta. - Žádná auta?
Tati, počkej na mě. Nech mě se aspoň rozloučit.
Nebesa se nad náma naposledy slitovala
a dovolila nám, abychom se rozloučili.
Tati, už jsem tady. Jsem tu s tebou.
Počkám tu na tebe.
Ničeho se neboj.
Strašně mě to všechno mrzí.
Mám tě moc ráda, tati.
Odpusť mi, tati.
Tati…
- Tati! - Zlato…
Odpusť mi.
Poslední výraz, který měl na tváři,
byl ten nejsmutnější,
jaký jsem na něm kdy viděla.
Měl jsi na sebe být hodnější. Zestárnul jsi moc rychle.
Ty jsi ale pořád stejná.
Taky jsem zestárla.
Ne.
Pořád jsi stejná.
V mých očích vypadáš pořád stejně
jako před 50 lety.
Dýchal jenom pro jednu dívku
a celý život dával pozor, aby se jí nic nestalo.
Díky, zlato.
Vedl jsi dobrý život.
Přímo skvělý.
Tak jaké to bylo?
Měla ses se mnou dobře?
Víc jsem si nemohla přát.
S nikým bych se neměla lépe.
Naposledy se podíval na ženu,
kterou nade vše miloval,
a pak si táta
poprvé v životě přispal.
Něco nám po sobě ale samozřejmě nechal.
To máš od táty. Musela jsem mu slíbit, že ti je dám.
Táta si
nikdy nevybral to málo, co jsem mu každý měsíc posílala.
Ptala jsem se ho, proč kontroluje výpisy, když si stejně nikdy nic nevybere.
Říkal, že se rád kochá tím, jak na něj myslíš.
Proč je neutratil?
I když jsi mu poslala 100 000 wonů, pro tvého tátu měly cenu milionu.
Sám přitom neměl víc,
než se vešlo do jedné části skříně.
Fakt mě štveš, tati.
Tátu už neopětované city netrápily,
zatímco já se teprve trápit začala.
Tady máš toho meďoura.
Táta ti ho chtěl koupit.
Chtěl, abys měl aspoň ty čím machrovat.
Kolik má najeto?
Ty a moje dcera
jste pro sebe vážně stvoření.
Každý den ty sponky ztrácíš.
Proč ti je vůbec kupuju, když si je neuhlídáš?
Mezi máminými šperky
bylo schovaných 50 let lásky.
Vyprávěly o citech, které nikdy neměly vyhasnout.
Co si teď počnu, zlato?
Jak mám bez tebe dál žít?
Přestaň dělat ty omelety.
Po Tong-mjongově smrti tě rozbrečelo i sudžebi,
takže po tý mojí budeš brečet i nad omeletama.
Pokud budou děti chtít, ať se přestěhuješ k nim, bez řečí běž.
Když tu zůstaneš sama,
tak budu brečet já.
Ach jo.
Kdy stihl všechno přesunout níž?
Měl jsi fakt napilno.
Stihl jsi toho tolik.
Stejně jako je měsíc na obloze i přes den,
byl i táta
pořád po mámině boku.
NENÍ NIC ZÁZRAČNĚJŠÍHO, NEŽ KDYŽ SE VÁŠ MILÝ
KAŽDÝ VEČER VRÁTÍ DOMŮ K VÁM.
Dotáhla jsem to daleko.
Fakt že jo.
Přece teď nepřestanu.
O E-SUN
Pak se ale na zem snesl sníh,
čas zmírnil i ten nejhorší žal
a zase nastala zima.
Brzo se ti zase vrátím.
Za chvilku budu zpátky.
To nic,
jenom jsem mluvila tamhle na manžela.
Podívej.
Napsala jsem celou sbírku.
Vážně jsem ji dokončila.
Posílám vám 70 let vzpomínek svých rodičů. Neměli bychom na jejich příběh zapomenout.
Jang Kum-mjong, nejstarší dcera Jang Kwan-šika a O E-sun.
Napište, co se celý život skrývalo ve vašem nitru,
a budete mít skvělou báseň.
Můžete mi vybarvit moje obrázky, paní učitelko?
Proč vždycky chcete, ať dělám všechno za vás?
Měla byste se trochu osamostatnit.
Můžete se věnovat kreslení,
povídat si sami se sebou,
hrát karty…
Tak zůstanete všichni zdraví.
Člověk může onemocnět i z osamělosti.
A jéje.
Proč mi je pořád vnucujete?
Včera jsem byla s dcerou a zetěm v restauraci
a objednala jsem si sama.
A za to vděčím jen vám,
paní učitelko.
„Negramotná.“ Napsala Čong Kong-rje.
Nemohla jsem do školy.
Musela jsem se potápět. Celý život jsem se za sebe styděla.
Kdykoliv mi dají jídelníček a zeptají se mě, co si dám,
strachy se mi sevře srdce,
ale včera jsem si dokázala objednat sama.
Objednala jsem si velké suši.
Chutnalo vážně božsky.
Paní učitelko!
Dejte si.
Proč mi pořád něco nosíte?
- Protože jste tak hezká. - Zase jsem vám připomněla dceru?
Kéž by jen moje dcera pracovala u stolu jako vy.
Takový život musí být fajn. Jen sedí u stolu a píšou.
Kéž by tu byla máma a mohla mi ty mandarinky oloupat.
Taky bych ji pozvala na velké suši.
Nejvíc chci do světa vykřičet…
Mami…
Mami!
Mami…
Mami!
Jiní se dožijou klidně 90 nebo 100 let.
Kam jsi tak spěchala?
A narodila ses znovu v tomto nádherném světě?
Snad tentokrát můžeš sedět u stolu a poroučet ostatním, jak sis přála.
DCERA
Ahoj. Co se děje?
Nic moc. Všechno při starém.
Cože?
Takhle zničehonic?
Zase jsi řekla, že nemůžeš přijet.
Ach jo, neměla jsem tvojí tetě dávat všechno kyselé kimčchi.
Víc už nepotřebujeme, mami! Pojď si sednout.
Un-mjongovi víc chutná čerstvé, ale ty ho máš přece radši zkvašené.
Vždycky vám ho musím dělat zvlášť.
Dáváte mi pěkně zabrat.
Ještě včera se cítila tak sama,
ale najednou úplně ožila.
Pořád vytahovali z moře plné sítě.
Podívejte, maminko. To je Im Jong-ung.
No teda…
Co se ti na něm tak líbí?
Váš táta zbožňoval Kim Kwang-soka.
Kvůli této skladbě se učil hrát.
Radši mi ji ale nikdy nezazpíval,
abych nebrečela.
Pak jsem ji uslyšela zpívat Jong-unga
a hned mi tekly slzy.
Jak můžeš být v hloubi duše pořád tak nevinná?
Byla jako mladý kvítek.
MUZEUM POTÁPĚNÍ
NA SEZNAMU NEHMOTNÉHO KULTURNÍHO DĚDICTVÍ POJĎTE SE POTÁPĚT
Pořád měla své sny.
Řekni, až budeš potřebovat do nemocnice. Nemusíš volat dětem.
Já se o tebe postarám.
Ty se starej hlavně o sebe.
Ty máš to břicho.
Zeť se snachou tě budou pomlouvat. Aspoň si nabarvi vlasy.
Tak to udělej ty.
Nabarvi mi je.
Myslíš, že se můžeš poprvé zamilovat v jakýmkoliv věku?
Radši už sklapni!
Jestli jo, mohli bychom…
Zastav mi.
To budeš skákat z jedoucího auta?
Koukej se před sebe a řiď.
Copak jsem tvůj šofér?
Tohle bylo roční období pro mladé
a pro mámu byl svět
pořád plný květin.
Ty vážně vůbec nestárneš.
Na tom není nic zvláštního.
Připadala sis snad ve čtyřiceti o hodně jinak než ve třiceti?
To se nic nezmění ani v 70? To zní docela únavně.
Právě že nezmění.
Nezmění se vůbec nic.
Připadáš si pořád stejně,
akorát v zrcadle uvidíš
jakousi starou bábu.
O ničem jiném stárnutí není.
Už je to tady, mami!
Nebyl to žádný podvod.
NAKLADATELSTVÍ MOŘSKÝ KVĚT
Vysvětlil jsem jí,
že mám slavnou sestru a sám vlastním franšízu.
Myslel jsem, že nám budou na poslední chvíli volat,
ať jim na to vydání něco přispějeme.
Fakt to ale nebyl podvod.
Já snad blouzním.
Píšou tu: „Sbírka básní O E-sun“.
Mami…
Táta se teď určitě kření od ucha k uchu, co?
Co to? Babička zase podvádí.
NA VŠE, CO JSTE SI PROŽILI
S ÚCTOU
SNOVĚ LADĚNÝ PŘÍBĚH, KTERÝ MĚ PŘIVEDL K SLZÁM
„PROMIŇ. DĚKUJI. MILUJI TĚ.“
REDAKCE
ŠÉFREDAKTORKA CHLOE H. LEE
DUŠEVNÍ A FINANČNÍ ZDATNOST
Přijeli jste se podívat na květiny, že? Jak se vám líbí?
Připomněly mi moji první lásku.
- No ovšem. - Tak se k ní vrať.
Hje-ran! Budeš špinavá.
Co to děláte, madam?
Já jsem tady.
Za kým jste přišla, madam?
No, tchyně mi řekla, že mám jít za tou hezkou paní.
Kterápak z nás to asi bude?
Tak co myslíte?
OTRAVA
KDYŽ NÁM BYLO STEJNĚ LET
V DESETI JSEM PŘIŠLA O MÁMU. TA PO SOBĚ VE 29 ZANECHALA TŘI DĚTI.
JÁ SI VE 29 POBREČELA JAKO 10LETÁ.
Co to…
Ty brečíš?
Jo.
Co to se mnou je?
Proč mi tak slzí oči?
To tě tak dojalo?
Jenom…
jsem…
strašně…
Jak bych to řekla.
Jsem na ni hrdá.
Strašně hrdá.
O E-SUN
OBSAH
POMÍJIVÉ JARO DRZÁ PRVNÍ LÁSKA
Jak oslavíme tvůj debut?
Jenom si řekni.
Tvojí dceři se daří.
Dokonce jsem ti koupila dům.
Jenom mě častěji navštěvuj.
Vím, že máš moc práce, ale chci tě vidět co nejvíc to jde, než vás opustím.
Proč takhle mluvíš?
Máš tolik práce, že tě vidím sotva desetkrát do roka.
Nejradši bych s tebou byla pořád.
Proto jsem chtěla, ať se přestěhuješ ke mně.
Proč pořád docházíš do toho domova důchodců?
I na stará kolena si přeješ, aby měl tvůj život nějaký smysl.
Nechci, abych najednou byla k ničemu.
Já bych si na tvým místě užívala stáří.
Celý život jsi přece tak dřela.
Popravdě tam chodím, protože mi to dělá radost.
Říkají mi tam „paní učitelko“.
Připadám si, jako by mě povýšili.
Nejdřív jsem byla dcera potápěčky, která každý den spílala moři,
potom ze mě byla knihomolka, kterou všechno uvádělo do rozpaků…
Teď máme vlastní dům i vlastní loď.
Pak jsem se stala ženou kapitána a každý den byl plný radosti…
Potom jsem vedla rybářské družstvo, pak jsem zase porcovala ryby na trhu,
v 70 mi začali říkat „paní učitelko“
a teď je ze mě opravdová básnířka.
Nikdy nevíš, jak něco dopadne, dokud to nezkusíš.
Byla by škoda to někde v půlce vzdát.
Vážně jsem ráda za všechno, co jsem si prožila.
A teď
máš zase jarní náladu?
Přesně tak.
Zase v kostech cítím jaro.
Myslela jsem,
že lidský život začíná stejně jako rok jarem a končí zimou,
ale pletla jsem se.
Někdy si připadáš, jako by tě zasypal sníh,
a jindy kolem tebe všechno kvete jako na jaře.
A já těch krásných jarních dní prožila opravdu hodně.
Každý z nich byl hvězdou, které daly dohromady celou galaxii.
Zažila jsem spoustu nádherných chvil.
Takovou spoustu.
Strávila jsem 70 let mezi květinami. A teď o nich vypráví tahle sbírka.
Vzpomínky dřímající v jejím srdci
se teď mohly ukázat světu.
Tak co?
Máš radost?
Jo.
Mám.
Strašně moc.
A máma najednou zářila jasněji než kdy dřív.
Mojí lásce.
Díky tobě si od svých devíti let
až dodnes připadám,
jako by bylo každý den jaro.
Bez tebe by tahle sbírka vůbec neexistovala.
A než se zase shledáme,
budu žít, jako by ty jarní dny nikdy neustaly.
Pojď sem.
Jestli ze mě někdy bude básnířka, budu nosit dvoudílné šaty jako celebrity.
A pokud zbohatnu,
pořídím si dvoupatrový dům a rozkošného pejska.
A naše děti budou hrát na klavír.
A budu pořád jíst v restauracích.
A já budu jezdit v Jeepu
a nosit raybanky.
Ty máš rád auta?
Jo.
Tobě se fakt něco líbí?
Budu tě v tom Jeepu vozit a všude pojedeme spolu.
I do Ameriky.
Super!
Můžeme se spolu jen tak toulat a dělat si, co chceme.
Dobrý nápad. To se mi zamlouvá.
Vyzkoušíme všechno možné, dokud jsme naživu.
Budeme si dělat, co chceme!
Tohle je pro mé rodiče,
kteří zůstali tak nevinní a něžní.
S lítostí, vděkem i úctou
vzdávám hold všemu,
co jste si prožili.
„ZE VŠEHO SE DÁ VYCOUVAT. JSME TU PRO TEBE.“
Překlad titulků: Veronika Kursová