ГАРНА РОБОТА
Можна ще юшки з кальмарів?
-Авжеж. -Звісно.
Читаємо це чи ні?
«Село над…»
Ласкаво просимо!
-Треба трохи почекати. Ми покличемо. -Дякуємо.
Будь ласка, зачекайте трохи.
Я ж казав, що тут дуже довга черга.
Нарешті в самому серці лісу почали танцювати дзвоники.
Зі звуком проведення карток.
Я не можу піти на пенсію через Есун.
Скандал з «пельменями зі сміття» зачепив пельмені ручної роботи.
Пельменні переживають те, що заклади з курятиною за пташиного грипу.
Тут був Чхве Чіву.
Я тобі загорну.
Зроблю тобі прекрасний рол. Ось.
Роззявляй рота.
Не зиркайте на клієнтів, що просять добавки.
-З'їмо це. -Виправляйтеся.
Твоя невістка на голову вища від моєї.
Я не хочу. Ти їж, дідусю.
Кому ти віддаси?
Котрому дідусеві віддаси? Котрому?
Так. Правильно.
Не чесно питати з відкритим ротом.
-Можна ще юшки з кальмарів? -Звісно!
-Ще юшки, будь ласка. -І нам.
Так, звісно.
Гей, чому ти кладеш стільки кальмарів? Тому юшку й наминають як не в себе.
Додайте юшку з кальмарів у меню, бо ще розоритеся.
Нам треба найняти людей. Тобі забагато роботи.
Хто, сказав, що мені забагато?
Від тих клятих грошей мама танцювала.
Співати під дощем
Співати під…
Чому ти так спускаєшся сходами?
Твоя менопауза минула?
Не знаю. Якось дивно.
Я в захваті. Ось що відчуваєш, коли є гроші?
Ми дуже зайняті з раннього ранку до пізнього вечора.
Але працювати неважко, коли в касу капають грошенята.
Ти щаслива?
Так, я дуже щаслива.
Може, небеса скупилися для нас, щоб звалити всі благословення за раз.
Доставка під час чемпіонату світу. Внутрішні дьюті-фрі на Чеджу.
Ще на Чеджу знімали «Ва-банк».
Чунгонара допомогла нам спіймати Чхольйона.
Акторка прорекламувала наш ресторан. Як це все сталося?
Таке відчуття, що ми раптом загрібаємо величезну премію.
Любий, знаєш що?
Нам треба мандрувати.
Їдьмо на Гуам і в Китай.
Та клята Місук їздить усюди, а я чим гірша?
Чому ти завжди кажеш: «та клята Місук»?
Якби кожен день був таким, я б хотіла жити тисячі років.
Співати під дощем
Мої ревні батьки орали кам'янисті поля,
а тепер будували місцеві візитівки.
ОРИГІНАЛЬНИЙ РЕСТОРАН КАЛЬМАРІВ
Та клята Місук. Як вона сміє називати свій заклад «оригінальним»?
Ви забрали всіх кальмарів на Чеджу?
У вас є на них патент?
А в тебе є патент на примазання до чужого успіху?
Ой, чекай. Може, в тебе патент на масаж стоп?
Я ж казала,
мені звело стопу!
Зміни вивіску.
Зміни меню!
Облиште її.
Я навіть вдячна.
Хай краще конкурує з нами в одному й тому ж.
Справді? Чому?
Коли біля «фанти» стоїть «мірінда», «фанта» продається ще краще.
Пане, можна ще юшки з кальмарів?
Так, звичайно.
Підпишіть тут.
ЮШКА З КАЛЬМАРІВ У ТУКПЕГІ 4 000 ВОН
Але декому
навіть мама завжди програвала.
Привіт, доню.
Я ж казала, що хочу їсти сама!
Сама! Я хотіла сама.
Сама!
У мене теж був такий дехто.
Мамо!
Я хотіла сама!
Навіть у жахливі 37 років потрібна мама.
Ох. Ходи сюди.
Знаю, це жахливий чотирирічний вік, але хіба так можна?
Я просто годувала її.
Я годувала її, а вона хотіла їсти сама.
Скажи мамі «па-па».
Па-па, я скоро повернуся!
Я бачила лише мою дитину, а мама — лише мене.
Вона схудла.
Скоро вернуся.
Яка хитра дівчинка, вдає сором'язливу.
Я знала тисячу виразів обличчя моєї дочки, але заледве могла уявити кілька маминих.
Тоді я й гадки не мала,
що колись пам'ятатиму маму
лише по її фотографіях із ніяковими виразами.
Боже, уперте ж ти дитя.
Чому ти не слухаєш маму?
Хоч ти й моя онука,
мені трохи сумно, коли ти вимучуєш мою донечку.
Людина, яку ти сприймаєш як належне,
для мене
найдорожча у світі.
Прошу, будь поблажлива з моєю донечкою.
Прошу, дбай про мою донечку довго-довго.
Добре?
Спи, спи, засинай
Моє дитятко добре спить…
Чомусь…
Серйозно?
…сказати «дякую» було так ніяково.
Хто просив тебе прибирати?
І навіщо ти прибрала ванну?
Іди ще поспи. У тебе ж вихідний.
Мамо, саме тому я й не хочу тебе кликати.
Гей, жахливі 37,
просто подякуй.
Я знаю, що ти відчуваєш, по твоїх бровах.
Опусти її.
Ти казала, що тобі ставлять банки на спину.
Присягаюся,
через Себом уперше в моєму житті все йде не по-моєму.
Чому вона така вперта?
Ніколи не каже «так» одразу.
Так тобі й треба.
Твоя донька така ж, як і ти.
І ти теж дратувалася, так?
Як ти ростила трьох дітей?
Завжди бери гомілки собі та роби в житті все, що хочеш.
Живи своїм життям, щоб тобі все не спротивилося.
Якщо в тебе будуть сумніви, чи воно того варте і чи правильно,
твоя дитина знатиме.
Вона зрозуміє, просто глянувши на твоє обличчя.
Зараз ти для Себом цілий всесвіт.
Але
це ненадовго.
Одного дня
ти станеш другорядною фігурою в житті своєї дитини.
Тому просто роби те, чого хочеш сама.
Мамо, ти про щось шкодуєш?
Ти не могла робити все, що хотіла.
Що я робила, я хотіла.
Самотня сирота О Есун, служниця О Есун
і О Есун, що вилетіла зі школи.
Найпрекрасніший титул у моєму житті — мама Киммьон і Инмьона.
Я прожила надзвичайне життя по-своєму.
Не жалій життя, яке є прожила.
Знаєш, здається, у мене нема материнського інстинкту.
Іноді я так злюся…
що кричу на неї.
Я сходжу з розуму.
Хто стає мамою за одну ніч?
Твоя дитина виросте, і ти разом з нею.
Себом.
Завтра вранці ти знову жуватимеш їжу 100 разів?
І переодягатимешся десять разів?
Чому ти так мучиш мене щоранку?
Чому?
Якщо я швидко поїм, ти швидше підеш.
Щойно я поїм і одягнуся,
ти йдеш на роботу.
Тому ти це робиш? Ти не хочеш, щоб я йшла?
Вибач, що недавно накричала на тебе, добре?
Вибач мені.
Іди сюди.
Господи.
Мама тебе любить, Себом.
Я дуже тебе люблю, ти знаєш?
Цьомчики.
Мамина донька сама виростала в маму.
Мама сподівалася, що її доньці буде неважко з власною дитиною.
КИММЬОН: ІМБИРНИЙ ЧАЙ СЕБОМ: РІЗАНІ ОВОЧІ
ЧХУНСОП: ЧОРНИЙ ЧАСНИК
Усе життя мамі доводилося викроювати свій час, щоб зшити мій.
-Любий. -Що?
Гроші, які ми відкладали на піаніно для Себом…
Можна витратити їх на моїх маму й тата?
У мене таке відчуття, що я пошкодую, якщо не зроблю цього зараз.
Серденько.
Що?
Чому ти мене питаєш?
Ти сама
маєш приймати рішення.
Що тепер? Мені знову зняти шкарпетки?
Пацієнте 109, пройдіть до другого вікна.
Скільки це коштує?
У Сеулі медогляди дорожчі?
Довелося переплатити, щоб ви більше не відкладали.
Батьки мають ставитися до дітей з повагою. Для цього будьте здорові.
Мені лиш аналіз крові.
Тату, у тебе хронічний біль у колінах.
Мамо, банки лікують не все.
-То скільки за нас обох? -Мені тільки аналіз крові.
Гей, Йонгоне!
Я в Сеулі.
Ні, я не можу.
Тепер у нас є гроші…
Саме так.
…і він вчиться грати на гітарі. Акустичній.
Тато? На гітарі?
Ага. Продовжуй урок без мене.
Інші встигали пограти на гітарі,
а твій тато не мав нагоди й спробувати.
Кім Квансок — його кумир.
Ну що ти.
У нього вперше в житті є хобі.
ЗАСТЕРЕЖЕННЯ ПРИ ЕНДОСКОПІЇ
Я казала, що треба було видалити твої пігментні плями.
Коли ти так постарів?
Ні, я намагаюся сказати…
Я не хочу йти.
Що таке?
Хтось постійно тебе кличе?
Річ у тім…
Я не можу йти будувати підпірну стіну.
Мені не можна йти будувати підпірну стіну.
Тонмьоне…
Мені не можна…
Тонмьоне…
Тонмьоне.
Тато…
Тонмьоне.
Тато вигукував і вигукував…
Тонмьоне!
…ім'я, яке раніше не міг навіть вимовити.
Тонмьоне.
Того дня мама…
Тонмьоне.
…побачила, де був ув'язнений тато весь цей час.
Підпірну стіну?
ЦЕНТР ЕНДОСКОПІЇ
«Не треба було мені йти будувати підпірну стіну».
«Не треба було мені йти».
Так він сказав.
А ще твій тато постійно повторював ім'я Тонмьона.
Тоді я нарешті зрозуміла,
чому ми так і не змогли поговорити про Тонмьона.
Що ж,
я спитав, коли зроблять анестезію. Сказали, що вже все і я можу йти.
Тату, ти не голодний? Я куплю тобі все, що захочеш.
-Підчеревину? -Підчеревину?
Ага.
У їхніх серцях…
була могилка,
крихітна, але величезна.
Брум-брум.
Бі-біп.
Ти неймовірний.
Весь час приходив сюди заради цього?
Ти прийшов сьогодні, бо думав, що я прийду завтра? На його день народження?
Я відчула, що ти підеш сьогодні, і пішла за тобою.
Певна, Тонмьон хоче побачити обох батьків на день народження.
Це інше.
Усі сім'ї збираються разом на могилах батьків,
але там, де спочиває дитина…
я б не міг подивитися
тобі в очі.
Як наш малюк лишиться сам?
Ні.
Наш малюк, мабуть, знову наляканий.
Наш малюк, мабуть, наляканий.
Вони протоптали стежину,
і всі чотири пори року
могила, у якій лежало їхнє дитя, була найохайнішою.
Вони приносили Тонмьону
наймиліші речі, які розривали їхні серця.
КЛАС 1 ЯН ТОНМЬОН
Ходімо.
Ходімо додому.
Назад додому.
Тепер я нарешті розумію, чому ми ніколи не могли говорити
про Тонмьона.
Коли почуття провини переважує тугу, спогади ніколи не будуть світлими.
Він був наймолодшим, і ми його обожнювали.
Він був справжнім янголятком.
Нам пощастило, що в нас було янголятко чотири роки.
Я б не відмовилася прожити все ще раз.
Ми зможемо зустрітися з ним знову на небесах.
День, коли ми знову побачимо його, все ближче.
Я не хочу,
щоб Тонмьон приходив до мене, коли помру.
Я щодня молився,
щоб Тонмьон повністю забув про нас.
Я так за ним сумую.
А якщо він сам
сумує за нами, то…
Я боявся, чи наш малюк витримає… чи не сумуватиме за нами надто сильно.
Коли мені покажеш?
Як називається нинішній вірш?
«Найкращий дядечко».
Дядечко Тонмьон.
Коли я сказала дітям: «Це дядько Тонмьон»,
було таке дивне відчуття.
Але водночас…
я раділа.
Може, Тонмьон почувався б менш самотнім.
Знаєш, це дивно,
але мені здається, що я стала менш поганою мамою.
Слухай. Як ти можеш бути поганою людиною за своєю природою?
-Собак народжують собаки, корів — корови. -Алло.
-А янголяток? -Ага, що таке?
-Ти казала, Тонмьон — янголятко. -Чекай.
Щоночі, коли ти спиш,
я постійно накриваю твою спину,
мені доводиться складати твої розправлені крила,
тому я не можу спати.
Тату, Ян Зірка хоче поговорити з тобою.
Не з мамою? Зі мною? Вона кличе мене?
Буди дітей. Ходімо додому.
Привіт, Ян Зірко.
Вона знову буде в газетах?
Мама? Вона тут. Я думав, ти хочеш поговорити зі мною.
Ага.
Вона хоче поговорити зі мною?
Ага.
-Що таке? -Ага.
ПОДЯКА ЯН КВАНСІК
ВІДЗНАКА О ЕСУН
Коли все почало налагоджуватися, коли труднощі відступили…
Справді?
Що? Що таке?
…небеса ніби виплачували всі борги за раз,
водночас промовляючи:
«Вибачте. Пробачте».
Хочуть провести додаткове обстеження. Швидше за все, нічого страшного.
Навіть якщо щось є, тепер усе лікується.
-Пан Ян Квансік. -Так.
Ідіть до кабінету забору крові.
Що це за підніжка? Як це сталося з нашим Сталевим серцем?
Тату.
Не хвилюйся.
Не бійся.
Я тут. Я буду тут, добре?
Я взагалі не хвилююсь.
Хіба я не знаю своє тіло?
Ми не знали,
яким крихким насправді було Сталеве серце.
-Мамо. -Що?
Не плач, що б не сказав лікар.
Тільки не твій тато. Тільки не він.
У світі немає нікого добрішого за твого тата.
Мамо. Мамо?
-Так? -Ти мені не довіряєш?
Навіть якщо він хворий, я просто його вилікую.
-Довіряю. -Тому не плач перед татом.
Тато теж трохи шокований.
Ви тривалий час страждаєте на ревматоїдний артрит.
Ви надто довго терпіли біль.
Симптоми множинної мієломи
іноді приймають за ревматоїдний артрит, через що її діагностують із затримкою.
Множинна мієлома — це різновид раку крові.
Вважайте, далекий родич лейкемії.
Тато не знав майже жодної популярної пісні
й увесь час питав: «Це Сун Юрі?», коли бачив дівчачий гурт.
Це дратувало.
А тато просто хотів поговорити з донькою.
А ще він був людиною, яка хоче грати на гітарі.
А я не знала чи вдавала, що не знаю.
Ті, хто терпить, приходять лише після загострення хвороби.
Ваша вже переросла в ниркову недостатність. Ви не знали?
Ви, мабуть, сильно втомлюєтеся.
То…
що тепер буде?
У нинішньому стані
без негайного лікування є загроза життю.
Такі справи.
Небеса були такі жорстокі до мого тата,
який тільки-но почав любити Кім Квансока.
Так.
Не треба нас забирати.
Киммьон, ми це робимо не день і не два.
Не роби цього. Ти просто виснажишся.
Отак.
Можеш не хвилюватися.
Я подбаю про те, щоб ти одужав.
Тоді все буде добре.
Ходімо.
Але 24 сеанси хіміотерапії розтопили навіть Сталеве серце.
Мама забула, яка зараз пора.
Гей, Квітка-сун. Подивися на ці квіти.
Такі речі надихають на вірші.
Ти пишеш свої вірші? Коли покажеш мені?
Ти так любиш квіти, а дивишся лише мені під ноги.
Якщо я дам тобі впасти, буде біда.
Роззирнися. Помилуємося квітами разом.
Їдьмо наступного року в Чжанцзяцзе дивитися на осіннє листя.
Клята Місук туди їздила. Не могла нахвалитися.
Чому ти так міцно тримаєш мене за руку? Боїшся, що мене хтось забере?
Якщо тебе не буде поруч, у мене більше нікого немає.
Ти це знаєш?
-Звісно, є. У тебе є наші діти. -Нема.
Тепер у них обох є сім'ї.
Мій дорогоцінний тягар.
Мій тягар Есун.
У дитинстві самі лише думки про те, що дядько не годує тебе горбанями,
так мене злили, що я не міг спати.
Відтоді
цей тягар застряг у моєму серці.
Ти просто мусиш одужати.
Одинока мама — тягар для дітей.
Не дай мені старіти на самоті.
Авжеж. Я не можу лишити тебе саму.
Я б не посмів лишити мою дорогу Есун саму.
Татів час пролетів так швидко, як відцвітає сакура.
Важко було? Тебе не нудило?
Не дуже. І майже не боліло.
Звісно, боліло.
Хіба може не боліти?
Пан Ян Квансік.
Так.
Випий. Добре?
-Пан Со Чівон. -Так.
Ви зробили аналіз крові?
Ні.
Внизу мені сказали спершу піднятися сюди, тож…
Усі процедури описані тут.
Ой.
-Ідіть. -Перепрошую?
-Вийдіть. -Ну, це…
Не можна просто так заходити. Файл залиште тут.
Ага, я цього не бачила.
Це написано прямо тут.
ПОКЛАДІТЬ НАПРАВЛЕННЯ В ЛОТОК І ЧЕКАЙТЕ
Пані Пак Кьонджа. Заходьте.
То йому можна їсти м'ясо?
Дехто каже, що м'ясо йому зашкодить.
Йому корисно добре харчуватися.
-До зустрічі наступного місяця. -Чи можна йому робити прогрівання?
Я чула, прогрівання йому допоможе.
Ви спитаєте про все, що знайшли в інтернеті?
-Пацієнт 832. -Наступний.
Це не воно? У мене номер 832.
Талончик з приймальної не підходить для каси.
Ясно. То цей номер…
Там усе написано.
Ну, це…
Підійдіть до сьомого вікна.
Номера 835 немає?
Допоможіть їй. Зробіть усе за неї!
Тут працює стільки людей,
чому б не допомогти тим, хто чогось не розуміє?
Не треба.
Зітхає він. Чому ви зітхаєте людям в обличчя?
-Любий. -Спершу ніхто не знає.
Чому ви її шпетите й принижуєте?
Думаєте, ви всі такі чудові?
Придумуєте собі щось і вважаєте дурнями всіх, хто чогось не зрозумів.
Вона теж розумна. Вона розумніша за вас!
-Мамо, що сталося? -Киммьон.
Ти дуже зайнята? Чим це ти аж така зайнята?
Завжди ходи з нами в лікарню. Тепер це правило. Зрозуміла?
Просто тато хворий.
Через біль стаєш дратівливим.
Однієї мігрені достатньо, щоб завестися, тож…
Він сердився не на тебе. Ти це знаєш?
Ти думаєш, тато повністю на моєму боці?
Це не так.
Якщо посваримося ми з тобою, тато точно стане на твій бік.
Може, я його номер один, а ти його номер нуль.
Для тата ти як Єдиний перстень із «Володаря перснів».
Хто тебе зачепить, влипне.
Пацієнте 848, підійдіть до четвертого вікна.
Тато бачив маму.
Він бачив, як вона сидить сама
в далекому майбутньому.
Відмовся.
Завтра бери чотиримісну.
Я взяла цю палату не для тебе, а щоб мамі було комфортніше. Ясно?
Я б не дістав тобі окрему палату.
-З такою донькою, як ти, я зірвав джекпот. -Тоді одужуй швидше і віддяч мені.
Гляди Себом і дисциплінуй свого зятя.
Він досі добрий до тебе?
По вуха в мене закоханий.
Я прийду з ним завтра, поможу помити голову…
Уже йдеш?
Не хочеш, щоб я йшла? А зазвичай проганяєш мене. У чому річ?
Спи сьогодні тут. Раз палата окрема.
В окремих палатах є ще одна подушка.
Як добре.
То скільки коштує ця палата?
Люба, піди до Киммьон і помийся.
Сьогодні вона тут заночує.
Божевілля якесь. Розумова й фінансова неспроможність?
Мамі не дали бути старостою класу?
-Дурний класний керівник. -Сучий син.
Сучий син.
Неймовірно.
Мама вдарила ту жінку головою?
Головою розбила господині готелю ніс.
Ти бачив маму там?
Бачив, як вона лежала біля могили Тонмьона?
Бачив.
Я потайки простежив за нею, бо хвилювався, що вона може стрибнути в море.
Як вона це пережила?
Тоді
твоїй мамі було лише 28.
Двадцять вісім.
Коли я їй освідчився,
пообіцяв, що зроблю її поетесою,
відішлю в коледж чи перевезу на материк.
Я думав, що не зміг виконати нічого.
Але останнім часом мама пише.
Я такий щасливий, коли це бачу.
Колись твоя мама виграла конкурс поезії.
Вона була найкращою в школі.
Ось яка твоя мама чудова.
Вона така прекрасна, словами не передати.
Будь добра до неї.
Подбай про неї, гаразд?
Тату, ти так дратуєш. Ти попросив мене лишитися, щоб сказати це.
Мені до кінця прикро перед донькою.
Я навіть лишаю свою дружину під твою опіку.
Куди це ти зібрався?
Я не хочу.
Я ще не виросла.
Повиховуй мене ще.
Чому ти так спішиш нас покинути?
Киммьон, завдяки тобі
я почувався, ніби зловив кита
у крихітному човнику.
Ти першою вивчила табличку множення. Вчилася в Сеульському національному.
Господи.
Я відчував гордість, але й жаль.
Я відчував жаль щодня.
Мені шкода перед донькою, та коли я думаю про твою маму,
цей жаль мене вбиває.
Я не можу спати.
Не можу спати.
Тоді побудь з мамою подовше.
Побудь ще трохи.
Киммьон.
Я геть не проти.
Я б дуже хотів.
Для мене…
твоя мама — цілий світ.
Не стався до неї, як до тягаря. Не дратуйся.
Не сердься на неї.
Будь лагідна.
Будь з нею лагідна.
Як я маю…
Як я маю попрощатися з тобою?
Тату.
Тату, вибач.
Пробач, будь ласка.
Вибач, що дратувалася на тебе.
Вибач, що завжди квапилася завершити телефонні розмови.
Але
я робила це не тому, що справді дратувалася.
Усе було не так, тату.
Я знаю.
Звісно, я знаю.
Моя донька найкраща.
У мене був люблячий тато.
То тато приїде чи ні?
Але в мого батька не було люблячої дочки.
«Дракон із потічка».
Чому я ненавиджу цей вираз?
Хто виграє від того, що дракон виросте з потічка?
Опора, старша сестра, найстарша дитина.
-Остогидло це все! -Ян Киммьон!
Його турботливе прохання, щоб я була лагідна з мамою,
досі щемить у моєму серці.
Хочеш, щоб я жив, як ти? Ти цього хочеш?
Я не хотів жити так, як ти.
Мене верне від думки жити по кишені.
Ти завжди тхнув пластирами. А що ти зробив для мене?
Ми сприймали тата як належне, ніби він буде з нами вічно.
Йому можна додому?
Він так вирішив.
Хоче пожити вдома, навіть якщо недовго.
Хоче бачити море.
Якщо він буде вдома,
йому стане краще.
Батьку.
Крути педалі сидячи, щоб спина не боліла.
А в цьому кріслі можеш слухати Кім Квансока.
Я перерив увесь інтернет, щоб знайти цю платівку, і…
Твоя гітара…
Тату, що…
Чому…
Чому ти так схуд?
Тату.
Тату, чому?
Ходи сюди.
Ти тепер тато. Не ганьби себе.
Тату, ну чому?
Я казав, що ще тобі покажу.
Казав, що куплю тобі «мерседес». Казав, що куплю тобі судно!
Я вже все бачив.
Тато вже все бачив.
Ти був хорошим сином.
Я вже знаю.
Я завжди знав, але я…
Я…
Твій братик помер через три дні після твого дня народження.
Звикай жити без святкування.
Але так не чесно!
Не хочу звикати!
Я не хочу звикати!
Инмьоне, ходи сюди.
Инмьоне, що хочеш на день народження? Рисові коржики вдома чи тансуюк деінде?
Обери щось одне.
Робот і тансуюк.
Тоді я по секрету купуватиму їх тобі, добре?
Купуй.
Але це наш секрет.
Ти розкажеш сестрі, так?
Ти базікало.
Думаю, ти любиш мене більше, ніж Киммьон.
Їж і ці.
Ти купував їх лиш мені.
Ти давав їх мені потайки.
Я завжди це знав.
Я просто вирішив пам'ятати лише те, що хотів.
Ти базікало.
Знову все вибовкав.
Я сучий син.
А тепер ще й так мене ображаєш?
Їх зібрали тітоньки.
Кляте море.
Напевно, засмутилося, що тобі погано, тому дало ще більше.
Море дає безкінечно, навіть якщо ми оббираємо його все життя.
Мамо, прийшов твій син.
Швиденько вмивайся.
Вмивайся і їж.
Для нас тато був морем.
Ми всі залежали від нього.
Ця крихітна людина
купила мені стакан вишневої «коли» й попросила підписати з нею контракт.
Пообіцяла зробити мене зірковим лектором.
Чесно кажучи, мене це розсмішило.
Але побачивши назву компанії, я вирішив спробувати.
Наступна промовиця, яку я представлю,
це людина, що змінює правила гри у світі.
Ян Киммьон, директорка Ever Study.
СЬОГОДНІШНЯ ВІДОМА ЛЕКТОРКА ЯН КИММЬОН, ДИРЕКТОРКА
Божечки.
Дивіться, це Киммьон.
Ми мали віддати наш борг.
Ми освітлювали йому шлях до зірок фанфарами.
Вітаю, мене звати Ян Киммьон.
Коли я навчалася в Японії,
я записувала лекції на цю штуку і слухала їх знов і знов.
Оскільки я не знала японської, мене могло врятувати тільки це.
Я подумала: «Хіба не чудово було б мати вчителя під рукою?».
Якось я була в батьків і глянула на книжкову шафу.
Мене ніби по голові цеглиною вдарило.
Там був мамин
старезний зошит для підготовки до вступу.
Вона говорить про мене?
Моя мама була справді надзвичайною.
Вона була розумною й старанною
і дуже хотіла
вчитися далі.
Якби тоді моя мама мала доступ до уроків,
вона б училася досхочу.
Вона б так високо злетіла.
Не живучи в освітньому центрі й без дорогих репетиторів,
літературна дівчинка з острова повинна мати змогу вчитися, якщо хоче.
Я переконана, що в кожної людини, хто б це не був, коли і де б це не було,
має бути можливість вчитися, якщо вона справді цього хоче.
Ось як
компанія Ever Study
почалася з мрії моєї мами.
Не можу повірити.
Що вона робить?
А вона вміє продавати історії.
Саме вчасно кількість користувачів швидкісного інтернету перевищила 10 млн
і на ринку з'явилися ПМП.
Відеодзвінки возз'єднали розділені війною сім'ї.
Я була впевнена, що настане ера онлайн-лекцій.
Я взялася за діло з непохитною старанністю, яку успадкувала від батька.
Вона згадала й мене.
Були речі, які ми мали показати татові за всяку ціну.
Щоб вшанувати історію і стійкість хеньо Чеджу,
сьогодні офіційно відкрився Музей хеньо.
Відкриття музею, присвяченого історії та стійкості хеньо на Чеджу,
дозволить нам продемонструвати хеньо світу.
Щоб нас включили до списку Світової спадщини,
ми хочемо показати, що ми живі, наша культура також жива, і…
Живі!
Так, ми живі.
Ми живі!
Зі стійким новаторським духом хеньо Чеджу…
Серйозно? Думаєш, так ти будеш хорошим сином?
Як ти міг узяти гроші з мого гаманця?
-Щоб купити Арим обруч? -Її звати не Арим, а Чон Арам.
Люба, це ти висвітлила йому пасма?
-Відкривай. -Поглянь на нього.
Ходиш у школу з таким волоссям щоб сподобатись Арим?
Я все знаю.
Твій тато все знає. От хто експерт.
Чому здається, що тато весь час сміється?
Ти посміхаєшся щоразу, коли я сварю сина.
Ми міняємося місцями в житті.
Що посієш, те й пожнеш. Так тобі й треба.
Що?
Любий.
Що?
Ну що таке?
Повірити не можу.
Що не так із цією сім'єю? Ні хвилинки спокою.
Що тепер?
Ти виконав свою обіцянку.
Здійснив одне з трьох моїх бажань.
«Серцю, яке мене залишає».
О Есун із Додондон, Чеджу.
У юності я вірила, що маю тримати тебе за руку, щоб відчути її тепло
Але тепер я знаю, що ти зі мною Навіть якщо тебе немає поруч
Тепер, коли в мене теж є тепле місце
Сама думка про тебе зігріває моє серце
Я житиму, знаючи, що місяць Усе ще там навіть удень
Тож якщо збираєшся йти Іди, як лагідні хвилі
Через 50 років ти нарешті Можеш мене скинути і звільнитися
Мій дорогий Ти так важко працював
Мій найдорожчий Це за все, що ми пережили
Останнім часом ти тільки те й робиш, що плачеш.
Бачиш? Ти дотримався обіцянки.
Мій вірш опублікували у збірці, значить, я поетеса.
Якби ти не вийшла за мене, тебе б опублікували вже давно.
Без тебе нічого б не вийшло.
Я б не змогла написати такий вірш.
Ох. Клята Есун.
Мій тягар Есун.
Ти щасливий?
Так.
Я дуже щасливий.
Вони цілуються.
На спину?
Я важка.
Ви що, діти дивляться. Поводьтеся пристойно.
Через вас двох діти думають, що любов — це все.
Купи 100 копій і роздай у кооперативі.
Домовились?
Мама молилася всю ніч, щоб час зупинився на тому дні
і щоб бонусний трек ніколи не догравав.
Любий.
Можемо жити отак?
Я б хотіла жити так, як зараз, ще п'ять років.
Якщо ні,
проведімо разом усі пори року
ще по разу, добре?
Страх, що я піду, перш ніж здійсниться одне з твоїх бажань, зводив мене з розуму.
Але я бачу, як ти пишеш вірші,
і мені спокійніше.
Набагато спокійніше.
У наступному житті…
я виконаю п'ять, ні, десять обіцянок.
Ти будеш зі мною?
Ми зустрінемося…
в наступному житті?
А що?
Не хочеш знову зустрітися?
Такі благословення ніколи не даються поспіль.
Чи тільки я можу купатись у квітах?
Ти все життя страждала через мене.
Завдяки тобі
я ніколи не була самотньою.
Жодного дня.
Де можна знайти таке життя?
Есун.
Що?
У мене до тебе одне прохання.
Коли прийде мій час…
сильно не плач.
Коли О Есун плаче,
у мене крається серце.
Я не зможу піти як лагідні хвилі.
У свої останні хвилини…
я хочу бачити…
твою усмішку.
Завдяки твоїй усмішці
усе моє життя було наповнене радістю.
Ох.
Ти мене не почула?
Поплескай мене по спині.
Спи, спи
Засинай
Спи, спи
Засинай
Моє дитятко…
Я дуже за нею сумую.
…добре спить
Засинай швиденько
Чорний пес іде геть
Чорний пес іде сюди
Ходи приспи моє дитя
А я присплю твоїх цуценят
Моя мама завжди казала,
що були важкі дні, але ніколи не самотні.
З погляду назад її життя було раєм.
Боже милостивий.
Тато все життя плескав нас по спині.
Д-13881
До самого кінця він віддавав нам усі свої сили.
Д-0
Люба, ти потрапиш в аварію. Зупинися десь поки що.
-Я зараз приїду. -Усе гаразд.
16 ЛИСТОПАДА 2006 Р.
Машин немає.
-На дорозі немає машин. -Немає машин?
Тату, не йди, доки я не приїду, доки я тебе не побачу.
Небеса виявили нам останню милість, щоб ми могли провести його в останню путь.
Тату, я приїхала. Тату, я тут.
Тату, я буду тут.
Тату, не бійся.
Тату, вибач мені.
Тату, я тебе люблю.
Тату, пробач.
Тату.
-Тату. -Любий.
Тату, вибач мені.
Останній вираз, який тато побачив на наших лицях,
був сповнений смутку, якого він ніколи раніше не бачив.
Тобі треба було бути поблажливішим до себе. Чому ти так швидко постарів?
А ти геть не змінилася.
Я теж постаріла.
Ні.
Ти така сама.
У моїх очах ти геть не змінилася
за останні 50 років.
У житті хлопця була дівчина.
Усе своє життя хлопець оберігав світ дівчини.
Дякую тобі, любий.
Ти прожив гарне життя.
Прекрасне життя.
Було добре?
Тобі було добре зі мною?
Більш ніж бездоганно.
Було так чудово, що більшого я й бажати не могла.
Дивлячись на ту єдину людину, що закарбувалася в його житті…
тато
вперше в житті проспав.
Залишивши по собі останні подарунки.
Твій тато попросив віддати це тобі. Ти не можеш не взяти.
Тато
не знімав ту мізерну суму грошей, яку я йому надсилала.
Він не витрачав гроші, але весь час оновлював книжку. Я спитала чому.
Він дуже цінував те, що ти думала про нього й надсилала гроші.
Чому він не витрачав їх?
Надіслані тобою 100 000 вон дарували татові радість на мільйон вон.
А для себе він мав
тільки цей один відділ у шафі.
Тату, ти так дратуєш.
Татова нерівна любов щойно скінчилася,
а моя тільки починалася.
Клятий «мерседес».
Тато хотів тобі купити.
Він хотів, щоб хоч ти жив чудовим життям.
Який тут пробіг?
А ти справді
дуже схожий на мою доньку.
Ти щодня носиш ці заколки і щодня їх губиш.
Нащо я їх тобі купую? Якщо ти щодня їх губиш.
Мамина скарбничка
була наповнена 50 роками любові.
У ній зберігалося його серце, яке ніколи не помре.
Любий, що мені робити?
Як мені жити далі?
Не готуй завернуті омлети.
Ти не могла їсти суджебі після смерті Тонмьона.
Коли помру я, плакатимеш через завернутий омлет.
Якщо потім діти покличуть жити з ними,
погоджуйся, добре?
Якщо ти будеш тут сама,
я плакатиму.
Господи.
Коли він їх усі опустив?
Ти був зайнятий.
Мій чоловік був такий зайнятий.
Знаючи, що місяць був на небі й удень,
мама
продовжувала жити з татом.
БАЧИТИ, ЯК КОХАНА ЛЮДИНА ЩОДНЯ ВЕРТАЄТЬСЯ ЧЕРЕЗ ДВЕРІ, У ЯКІ ВИЙШЛА ВРАНЦІ.
ЦЕ ЯК ДИВО КОЖНОГО ДНЯ.
Я пройшла довгий шлях.
Дуже довгий.
Тепер ще один крок.
О ЕСУН
Як сніг укрив світ,
час укрив галасливі печалі…
й остаточно настала зима.
Я повернуся.
Я скоро повернуся.
Та ні,
просто там мій чоловік.
Дивися.
Я дописала цілу книгу.
Я її дописала.
Надсилаю вам 70 років моїх батьків.
Вважаю, що це історія, яку не можна забути.
Від Ян Киммьон, найстаршої доньки Ян Квансіка й О Есун.
Слова, які ви все життя тримаєте глибоко в серці.
Це ж поезія вашого життя.
Учителько, розфарбуєш і мені?
Чому ви завжди просите мене зробити щось за вас?
Ви маєте звикати робити все самотужки.
Помалюйте трохи самі.
Поговоріть самі з собою.
Пограйте в карти.
Так ви подбаєте про своє здоров'я.
Від самотності можна захворіти.
Божечки.
Чому ви знову віддаєте їх мені?
Учора я ходила в ресторан з дочкою та її чоловіком.
Я сама замовила їжу.
Усе завдяки тобі.
Завдяки вчительці Есун.
«Неписьменна» Чон Коннє.
Я мусила пірнати Не могла ходити до школи
Мені було соромно все життя
Коли відкривали меню й питали «Що ти хочеш замовити?»
Моє серце стискалось
Але вчора я сама замовила що хотіла
Я замовила велику тарілку суші
То була райська насолода
Учителько.
Пригощайся. Це тобі.
Чому ви всі постійно мені щось даєте?
Ти така мила.
Я нагадую вам вашу дочку?
Було б так добре,
якби моя дочка, як ти, сиділа за столом.
Було б добре жити, як твій учитель, сидіти за столом і писати.
Я б хотіла, щоб мама була тут, чистила ці мандарини.
Я б пригостила її великою тарілкою суші.
Найбільше в житті мені хотілося сказати…
Мамо.
Мамо!
Інші живуть до 90 чи навіть 100 років.
Чому ти так поквапилася?
Ти вже переродилася в цьому прекрасному світі?
Сподіваюся, ти сидітимеш за столом, як ти завжди хотіла, і командуватимеш.
МОЯ ДОНЬКА
Алло, що таке?
Нічого особливого. Усе по-старому.
Що?
Так зненацька?
А казала, цього місяця не приїдеш.
О ні, не треба було давати твоїй тітці кисле кімчі.
Мамо, перестань виносити їжу і просто сядь.
Ти любиш кисле, а Инмьон — свіже.
Я завжди мушу готувати його окремо.
Такий клопіт.
Мама, яка до вчора була самотньою,
раптом знову стала юною дівчиною.
У їхньому човні були повні сіті.
Мамо, дивися. Лім Йонвун.
Божечки.
Чому ти так любиш Лім Йонвуна?
Твій батько любив Кім Квансока.
Вчився грати на гітарі заради цієї пісні. Але ніколи не співав її для мене,
бо я могла заплакати.
А тоді я почула, як її співає Йонвун.
І розплакалася.
Мамо, як тобі вдається завжди лишатися молодою?
У ще пелюсткову пору…
МУЗЕЙ ХЕНЬО
НЕМАТЕРІАЛЬНА КУЛЬТУРНА СПАДЩИНА ЮНЕСКО ВИСТУП ХЕНЬО — ХОДІМО РАЗОМ
…ще мрійливу пору…
У лікарню тебе повезу я.
Не треба просити дітей.
Я подбаю про тебе, якщо захворієш.
Про себе подбай, добре?
Поглянь на своє пузо.
Тобі не соромно перед зятями й невістками? І пофарбуй волосся. Господи.
Ти це зроби.
Пофарбуй мені волосся.
Для першого кохання є вікове обмеження?
Просто помовч.
Якщо нема, ми могли б…
Випусти мене з машини.
Чому ти хочеш вийти з машини на ходу?
Дивися вперед і їдь.
Я твій водій, чи що?
…у ще дитячу пору
мамине життя досі було уквітчане.
Ти ніколи не старієш?
У старінні нічого особливого.
Ти відчула велику різницю між своїм 30-річчям і 40-річчям?
У 70 почуваєшся так само?
Боже, звучить виснажливо.
Так само.
Усе так само.
У душі почуваєшся так само,
а коли дивишся в дзеркало,
бачиш стару жінку.
Ось і все старіння.
Мамо, приїхало!
То не був фішинг.
ВИДАВНИЦТВО «АНЕМОНА»
Я чітко дав зрозуміти,
моя сестра — велике цабе, а в мене філія франшизи.
Я думав, що ці книготорговці в останню мить попросять нас
заплатити, щоб видати збірку віршів.
Але це ніяка не афера.
Я, мабуть, марю.
Тут пише: «Збірка віршів О Есун».
Мамо.
Я впевнена, що зараз тато сміється від щастя, правда?
Бабуся знову виконує свій трюк.
ЗА ВСЕ, ЩО МИ ПЕРЕЖИЛИ
ПРИСВЯТА
ЧУДОВА, МРІЙЛИВА ІСТОРІЯ ДО СЛІЗ
«ВИБАЧ. ДЯКУЮ. ЛЮБЛЮ»
ПРИМІТКА РЕДАКТОРА
ГОЛОВНА РЕДАКТОРКА ХЛОЯ Х. ЛІ
РОЗУМОВА І ФІНАНСОВА СПРОМОЖНІСТЬ
То ви приїхали побачити квіти. Які у вас враження?
-Квіти нагадують мені перше кохання. -Перше кохання. Авжеж.
То й живи з нею.
Херан, воно брудне.
Перепрошую, пані. Що ви там робите?
Я тут.
Пані, до кого ви сюди прийшли?
Свекруха сказала мені йти до красивої жінки.
І хто ж це?
Котра з нас?
МАЛИЙ ШМАРКАЧ
КОЛИ МИ СТАЛИ РОВЕСНИЦЯМИ
Я ВТРАТИЛА МАМУ В 10
ВОНА ЛИШИЛА ТРЬОХ ДІТЕЙ У 29
Я У 29 ПЛАКАЛА НІБИ МЕНІ ЗНОВУ 10
Стривайте.
Ви що, плачете?
Так.
Та що це зі мною?
Чому сльози так і ллються?
Вам так сподобалося?
Просто…
Я дуже…
Дуже…
Як би пояснити?
Я нею пишаюся.
Дуже пишаюся.
О ЕСУН
ЗМІСТ
ШВИДКОПЛИННА ВЕСНА ПАЛЮЧЕ ЛІТНЄ СОНЦЕ
Як відсвяткуємо твій дебют?
Просто скажи. Не стримуйся.
Твоя донька тепер велике цабе. Вона навіть купила тобі будинок.
Приїзди до мене частіше.
Я бажаю, перш ніж прийде мій час, побачити свою зайняту доньку ще сто разів.
Ну чому ти так кажеш?
Ти така зайнята, що я бачу тебе заледве десять разів на рік.
Я була б рада побачити тебе сто разів.
Тому я й кликала тебе до себе в Сеул.
Чому ти так старанно ходиш у будинок для літніх?
Навіть у старості хочеться мати місце у світі.
І щоб до тебе не ставилися як до статистки.
На твоєму місці я б просто відпочивала.
Ти все своє життя була така зайнята.
Якщо чесно, я ходжу туди, бо мені подобається.
Там усі кличуть мене вчителькою.
Можна сказати, я отримала підвищення.
Від доньки хеньо, яка щодня плакала біля моря,
до Літературної дівчинки, яка соромилася всього на світі…
Тепер у нас є дім і судно.
…до дружини капітана, сповненої величезною радістю…
до голови О,
до жінки, яка на ринку різала рибу на філе,
до гаданої вчительки в 70
і, нарешті, до поетеси О Есун.
У житті ніколи не знаєш, що станеться, доки не доживеш.
Було б прикро, якби я здалася на півдорозі.
Радію, що я все це прожила.
Отже,
для тебе знову настала весна?
Так.
Так, зараз знову весна. Весна.
Я думала,
життя переходило з весни в літо, тоді в осінь і в зиму,
але я помилялася.
Іноді воно відчувається як зима,
іноді — як весна.
У мене було безліч весняних днів.
Сімдесят років зірок зійшлися разом і утворили Чумацький Шлях.
У мене було багато блискучих моментів.
Дуже багато.
Усі 70 років мого уквітчаного життя
у цій книзі.
Незліченні спогади, які вона поховала у своєму серці, розпустилися.
То
ти щаслива?
Так.
Щаслива.
Я дуже щаслива.
Моя мама тепер сяє найкрасивішими барвами.
Моєму коханому.
З дев'яти років і дотепер,
завдяки тобі
в моєму житті щодня весна.
Цієї книги не було б, якби не ти.
До весни, коли ми знову зустрінемося,
я житиму так, ніби щодня весна.
Ходи сюди.
Якщо колись я стану поетесою, носитиму сукні з двох частин, як зірки.
А ще, якщо я розбагатію,
житиму у двоповерховому будинку і заведу чарівного песика.
Наші діти вчитимуться грати на піаніно.
Я часто їстиму в ресторанах.
А я їздитиму на «джипі» й носитиму окуляри «Рей Бен».
Любиш машини?
Ага.
Ти таки щось любиш?
Я посаджу тебе в машину, і ми всюди поїдемо разом.
І в Америку.
Дуже хочу!
Взявшись за руки, розгойдуючись, робитимемо що хочемо.
Клас. Я за.
Робитимемо всяке, скільки житимемо.
Робитимемо все, що захочемо!
За їхні пори року,
колись такі юні й досі такі лагідні.
З каяттям, вдячністю
і глибокою повагою.
За все, що ми пережили.
«ЯКЩО НЕ МОЖЕШ, ПРОСТО ВІДСТУПАЙ. МИ ЗАВЖДИ З ТОБОЮ»
Переклад субтитрів: Галина Шрам