2016 M.
Šokite.
SANDĖLIS
VADYBININKAS
Sveiki.
Atvykau į pokalbį.
Prisėskite viduje.
Gerai.
Tuoj grįšiu.
Jūs neišėjote.
Man buvo pasakyta laukti.
Buvote čia visą naktį?
Sakėte: „Prisėskite“.
Ar žinote, kas aš?
Numanau.
Jūs – sergėtoja.
Ir ką girdėjote apie mus?
Jūs esate kosmoso valdančioji institucija.
Žibintų įkūrėjai. Jūsų buvo 12.
Vienas jūsų neseniai mirė.
Užjaučiu.
Ačiū.
Ir jūs visi mėlyni.
Manome, kad šis pokalbis bus malonesnis,
jei būsiu žmogaus pavidalu.
-Galiu užduoti jums klausimą? -Prašom.
Žaliuosius Žibintus parenka žiedai.
Kodėl staiga pradedate rengti pokalbius dėl darbo?
Dėl pareikštos užuojautos.
Turėčiau kažką pasakyti?
Dabar dauguma kandidatų paklaustų: „Kodėl aš?“
Aš tiksliai žinau, kodėl aš.
Mama!
Ateinu, Markusai.
Ar bijai?
Taip!
Kas nutiko?
O Dieve!
Paslaptingas herojus, žinomas kaip Žaliasis Žibintas,
vėl išgelbėjo didelį miestą nuo galimos katastrofos.
Vis dar nėra informacijos apie jo tapatybę,
tačiau šiandien jis pateikė šį pareiškimą:
„Nors nematote mano veido,
žinokite, kad mano įsipareigojimas kovoti su blogiu nesusvyruos.
Tą naktį, kai gavau šį žiedą,
manęs buvo paklausta tik vieno – ar aš bijau.
Vis dar esu toks nepalenkiamas, koks buvau tada. Esu bebaimis.“
Ar iš proto išsikraustei?
Kaip, po galais, aš galėjau nebijoti?
Buvau iškeltas iš lovos.
Buvau burbule...
Duok ginklą, Džoni.
Šviesa buvo žalia.
Tai buvo testas...
tapti tuo Žibintu, jie manęs norėjo.
Jau aptarėm tai. Tai buvo košmaras. Nebuvo jokio burbulo.
Buvo. Jis ką tik sakė.
Duok pistoletą, Džoni.
Jie jo klausė to paties, ko ir manęs.
Manai, kad tai sutapimas?
-Tu mane gąsdini. -„Ar tu bijai?“
Kodėl manimi netiki?
Nes tai neįtikima.
Bet patikėk, jei neatiduosi to ginklo,
išsiųsiu tave pas kūrėją!
Neketinau nieko sužeisti, Berne.
Išsikraustei iš proto dėl šito dalyko, mes daugiau taip negalime.
Kai grįšime iš mokyklos, geriau jau tavęs nebūtų.
Ar seržantas Stiuartas yra?
Ne.
Kuo galiu padėti?
Kelintą turėtų grįžti?
Nesu tikra.
Kas jūs?
Ar jūs seržanto Stiuarto žmona?
Bernadeta.
Perduokite vyrui,
kad sergėtojai labai apgailestauja dėl bet kokios užsitęsusios traumos,
kurią sukėlė mūsų apsilankymas.
Norėtume atlyginti
už bet kokius nepatogumus, kurių tai galėjo sukelti.
Nesuprantu...
Turime pranešimų,
kad daugelis kandidatų, svarstomų Žaliojo Žibinto pareigoms,
išgyvena...
emocinį sukrėtimą.
Sakote, kad jūs – ateivė?
Aš esu tarpgalaktinė rūšis, nevietinė jūsų Žemei, taip.
Įrodykite.
Atsiprašau?
Jūs man atrodote kaip nelaiminga baltaodė.
Įrodykite.
Pastebėjau, kad mano natūrali forma žmones sutrikdo.
Aš nesutriksiu.
Parodykite.
Geriate kavą?
Atsiprašau už netvarką.
Mano vaikams buvo testas.
Turite daugiau vaikų?
Taip. Turėjau omenyje mokinius. Aš mokytoja.
Tai ištraukėte mano vyrą iš lovos.
Niekada neturėjome Žaliojo Žibinto iš Žemės.
Dabar suprantame, kad žiedų atrankos procesas
jūsų rūšiai neįprastas.
Ar ketinate tai ištaisyti?
Visi, su kuriais jis pakalba, mano, kad Džonis išprotėjo.
Jis beveik kas vakarą mirtinai nusigeria.
Mano šeima griūna.
Sistema netobula.
Tai geriausia, ką galiu padaryti.
Ar žinote rasių skirtumus Žemėje?
Ar suprantate, kaip nesąžininga Amerikoje klausti juodaodžio, ar jis bijo?
„Juodaodis“ reiškia...
rudą odą?
Kasdien bijome persekiojimo, bet vis tiek pasirodome,
kartais geriau už visus aplinkinius. Ar žinojote tai?
Nežinojau.
Net kosmose į mus neatsižvelgiate.
Žmonių gyvenimas palyginti trumpas.
Galbūt tai galėtų atverti galimybių.
Kad ir ką žiedas matė jūsų vyre, tai yra jo genetikoje.
Esate išskirtinė moteris.
Jūsų palikuonis vieną dieną
gali tapti puikiu kandidatu.
Iki to dar toli. Kas...
Kas, jei ir jis bijos?
Tada jam nepavyks.
O jeigu aš jį užauginčiau bebaimį?
Tai tikrai patrauktų mūsų dėmesį,
kai ateitų laikas.
O kai ateis laikas...
kaip žinosiu, kad jis gaus šansą?
Duodu žodį.
Ar jūs buvote pas mano mamą?
Taip.
Žinote, pas ją apsilankė policija, kai ji bandė išgryninti tą deimantą.
Jie netikėjo, kad jis jos.
Apgailestauju, kad jai teko tai patirti.
Taip, perduosiu.
Jūsų tėvas buvo pėstininkas. Ar todėl ir jūs juo tapote?
Taip, ponia.
Ir tai kelio dalis.
Kelio?
Tapau jūrų pėstininku, kad galėčiau atsidurti čia, priešais jus.
Na, pradėkime nuo to, Džonai Stiuartai.
Ar...
seržante majore Džonai Stiuartai, teisingai?
Buvęs seržantas majoras.
Neturi automobilyje kitų drabužių? Sportinio krepšio?
Ne, pone.
Na, aš užsakiau. Paprašiau tau kepsnio ir alaus.
Ačiū.
Neturėjai būti su uniforma.
Man sakė, kad tai nacionalinio saugumo klausimas.
Dėl to ir susitinkame tokioje vietoje, kad būtume diskretiški.
Tokių snaiperių kaip tu nedaug liko.
Tavo žudymai nepriekaištingi.
-Tu kantrus. -Čia mano taikinys?
KONDIFENCIALU
Slapyvardis – Pilkasis Vilkas. Plauna pinigus...
Man jis nerūpi. Papasakokite apie misiją.
Jo neįmanoma susekti.
Mūsų žiniomis jis yra grįžęs tik į vieną vietą.
Į jam galimai priklausantį kompleksą Kamčiatkos pusiasalyje.
Neįsivaizduojame, kaip dažnai jis vyksta, kiek būna.
Norite, kad jo palaukčiau.
Būk ten, kol jis pasirodys.
Tai gali užtrukti kelias savaites. Galbūt porą mėnesių.
O kiek buvo prieš mane?
Kodėl manai, kad tu ne pirmas?
Na, yra žvalgybos duomenų apie atokų kalnų masyvą,
apytikris slėptuvės žemėlapis, taigi, kažkas ten buvo.
Trys.
Neturime ryšio kelis mėnesius.
Bet jei imsiesi misijos, veiksime kitaip.
Turėsi panikos mygtuką.
Nenoriu jo.
Aš nepanikuoju, pone.
Susitvarkyk reikalus prieš išvykdamas.
Gerai.
Kaip tavo tėtis?
Kaip sakote?
Po bazinių buvome paskirti kartu.
Girdėjau, patyrė sunkumų.
Daug geriau, pone.
Ačiū.
Negirdėjau, kai įėjai.
Sofa darosi per patogi?
Geriau nei motelis.
Turime tai išspręsti, Džoni.
Žinau.
Niekada nebūtum nešiojęs to žiedo.
Žinau, kad manimi netiki.
Dabar tikiu.
Ir man gaila, kad visi su tavimi elgiasi taip, lyg būtum išprotėjęs.
Atsiprašau už tai.
Kodėl dabar?
Kas pasikeitė?
Aną dieną buvo atėjusi Žaliųjų Žibintų bosė.
Atsiprašė, kad tavęs nepasirinko.
Ką sakė?
Kažkokią nesąmonę apie sistemos netobulumą.
Bet galėtų būti Džonas.
Mūsų kūdikis?
Taip.
Nesuprantu.
Kodėl tapai jūrų pėstininku?
Kodėl kas rytą einu mokyti?
Kad prasimuštume.
Kad įrodytume Dievas žino kam, jog esame kažko verti.
Ir mes nelaužėme stereotipų ir neįveikėme baimių tam,
kad tave nubaustų
vien už tai, kad bijai palikti mylimus žmones.
Jie mūsų nemato, Berne, juk žinai.
Ir apačioje, ir viršuje.
Sakiau tą patį. Bet negalime su tuo susitaikyti.
Negalim auginti berniukų galvodami, jog kad ir kokie šaunūs jie būtų,
juos ignoruos.
O kodėl ne Aronas ar Markusas?
Ne, jie per dideli.
Jie jau pažįsta baimę.
Be to, manau, sergėtojai patiko Džonas.
Matėsi.
Kaip užauginti Žaliąjį Žibintą?
Skaičiau.
Pripratinsime prie baimės.
Išauklėsim, kad turėtų viską, ką jie matė tavyje,
ir būtų geresnis už Žibintą, kurį jie pasirinko.
Nežinau.
Tą naktį, kai jie tavęs nepasirinko,
viskas pradėjo griūti.
Tai mūsų šansas viską sutvarkyti.
Jis mūsų nekęs.
Tebūnie.
Ne idealus oras šokinėjimui, bet tik taip jie mūsų nepamatys.
Tuomet tobula.
Kai baigsi misiją, paspausk šį mygtuką.
Jei kas nepavyks, ir tave reikės ištraukti...
Susisieksiu, kai užbaigsiu misiją.
-Sėkmės. -Taip.
Buvau atleistas už nusižengimą.
-Plačiau. -Kurią dalį?
Nusižengimą ar atleidimą?
Mane labiau neramina nepaklusnumas.
Jokio nepaklusnumo.
Turėjau įvykdyti misiją, man nepavyko.
Neatrodote kaip žmogus, kuris be priežasties pasiduoda.
Na, jei būtų priežastis ar motyvas, jis būtų įslaptintas.
Didelė dalis to, ką pasakysiu, taip pat bus „įslaptinta“.
Duodu žodį, kad viskas liks tarp šių sienų.
Ką žinai apie Sinestrą?
Tik tai, ką mačiau per žinias. Jis pradėjo veikti savavališkai.
Nužudė vieną sergėtojų. Helas Džordanas davė jam į kailį ir užrakino.
-O ką manote apie Helą Džordaną? -Nieko.
-Nieko? -Aš apie jį negalvoju.
Turite kažką galvoti.
Jis buvo parinktas vietoj jūsų tėvo.
Mano tėvas garbingai tarnavo šiai šaliai.
Jis gerbia kiekvieną, kurio darbas yra ginti žmones.
Jis išmokė mane to paties.
Sinestras buvo Džordano mokytojas.
Tarsi tėvas.
Jis vis dar stipriai prisirišęs prie savo mentoriaus.
Tai...
neramina.
Tai žmogiška.
Mylime žmones, kurie mus užaugina.
Net jei jie pamišę.
Su gimimo diena
DŽONUI 5-ERI
Su gimimo diena
Su gimimo diena, mielas Džonai
Su gimimo diena
Sugalvok norą, berniuk.
Turime tau kai ką, mažuti. Užsimerk.
O tu kodėl užsimerkei, Markusai?
Noriu, kad būtų beisbolo marškinėliai.
-Tavo pilvas į juos netilps. -Ei.
Atplėšk.
Pala, aš prašiau kreidelių.
Mudu manome, kad penkerių jau gali sužinoti apie savo likimą.
Užaugęs būsi Žaliasis Žibintas, sūnau.
Gal esi pagalvojęs, kodėl su tavim elgiamės kitaip.
Miegi kitame kambaryje nei broliai.
-Neini su jais į mokyklą. -Maniau, jis jums labiau patinka.
Ei.
Berniukai, tai rimta.
Kai buvai kūdikis, sergėtojai, žmonės, valdantys visą visatą,
atėjo mums pasakyti, kad nori, jog būtum kitas Žaliasis Žibintas.
Sakė, kad turime tave apmokyti,
o jie atsiųs paukščių mus stebėti.
Jie informuoja sergėtojus.
Štai kodėl tau taip patinka paukščiai, sūnau.
Žinau, kad tau patinka piešti ir norėjai tų kreidelių,
ir tu dar gali kurį laiką tai daryti.
Bet šiais metais prasideda tikrasis mokymas.
Ką turėsiu daryti?
Jie nori, kad būtum bebaimis.
Jūs visada renkatės jį.
Ei. Aronai.
Ei.
Negali dėl jo nerimauti.
Gali nerimauti tik dėl savęs.
Nenori, kad sergėtojai manytų, jog nenori to daryti, tiesa?
Ne, ponia.
Kas tai?
Atsargiai, Markusai. Paduok Džonui.
Davėm tau taikinį, sūnau.
Dabar turi išmokti šaudyti. Pasiruošęs?
Todėl nusprendėte tapti snaiperiu?
Gerai šaudau.
Ne to klausiu.
Galiu pataikyti iš daugiau nei 1,5 km.
Taigi, jums patinka atstumas?
Ar tai metafora?
Klausiate, ar palaikau su kuo artimą ryšį, ar darbe blaškysiuosi?
Taip. Klausiu to.
Man patinka būti vienam. Ir manęs niekas neblaško.
O jūsų tėvai?
Ar nekenčiate jų dėl mokymo griežtumo?
Turite šeimą?
Mes ateiname į egzistenciją vieni ir mirštame taip pat.
Liūdna.
Tikrai?
Negaliu paaiškinti, kas yra šeima, žmogui, kuris jos neturi.
Tačiau griežtumas yra to dalis.
Ei, šaunuolis, berniuk. Tikrai šaunuolis.
Eik ir padėk dar vieną obuolį.
Argi neturėtum kabinti lėkštės?
Maniau, kad prasmingiau mokyti.
Manei? Nėra apie ką galvoti.
Turi pabaigti lėkštę.
Deimanto pinigai baigėsi, Berne. Dar trūksta dalių.
Turiu jiems pasakyti, kaip jam sekasi.
Net nežinome, kam, o jie sakė, kad stebės.
Nepaliksiu to jiems spręsti.
Žiūrėk, tėti. Kaip Viljamas Telas.
Nušauk vieną nuo manęs.
Pirmyn.
Ką?
Pažiūrėk, ar jis bijo. Šauk.
Baimė užkrečiama.
Paklausk jo, ko jie tavęs klausė.
Ar bijai?
Ne, pone.
Tokia kaina.
Jums abiems.
Obuolienė. Galiu paragauti?
Manau, tavo tėvas gali geriau.
Nusipelnei sūrainio, berniuk.
Mano berniuk.
Ateik.
O tėvai, ar juos mylite?
Taip.
Žinoma, kad myliu. Aš jiems už viską skolingas.
-Skolingas? -Taip.
Ir kaip ketinate jiems atsilyginti?
Gaudamas šį darbą.
O jei negausite?
Gausiu.
Kodėl jūs toks tikras?
Mane išmokė būti užtikrintu.
Aš teisus.
-Ne taip sako. -Sako?
Taip. Jie negali sakyti žodžio iš Š per radiją.
Ar tikri šios dainos žodžiai:
„Jei tau patinka kepta žuvis ir šaunūs šūdai“?
Iš kur jam žinoti? Jis net ne juodaodis.
Tas juočkis klausosi fortepijono muzikos.
Žinai, mama verčia jį...
Mama verčia jį tai daryti.
Bet jis klausosi pro sieną. Aš jį girdžiu.
Taip, tokie tikri žodžiai.
-Sakiau! -Sakai taip tik tam,
kad įtiktum Aronui.
Prašyčiau. Žinai visus žodžius?
Sakyk.
Ar bijosi jų visą gyvenimą?
Jie bando tave padaryti nevykėliu.
„Ta-aip“.
„Ta-aip“. Jis kalba kaip baltaodis berniukas, vardu Henris.
Džonai, išeik.
Bet mama, mes paprašėme jo parepuoti.
Tai ne dėl dainos. Tai mokymas.
Jis ten neišgyvens. Jis nebūna tokiose vietose...
Jei norėtume tavo nuomonės, paprašytume.
Lipk iš automobilio, sūnau.
Atsiprašau.
-Gerai. -Kaip sekasi, mažyli?
Man įdomu, kodėl nepaspaudėte panikos mygtuko?
Turėjau įvykdyti misiją.
Galbūt buvote užsispyręs.
Turėjau įvykdyti
misiją.
Jūsų mokymas turbūt baigėsi didele vienatve.
Kadangi žmonėms reikalingas aukštas socialinio ryšio lygis,
ši izoliacija, atrodo, tiesiogiai prieštarauja jūsų programavimui.
Žmonės nėra programuojami. Mes auklėjami.
Nesuprantu skirtumo.
Na, toks yra.
Kur eini?
Palauk. Ne.
-Ne... -Eik.
Džonai...
Palikau tau kiaulienos kepsnį.
Tavo lėkštė mikrobangų krosnelėje.
Jei tapsite Žaliuoju Žibintu,
dar labiau izoliuositės nuo savo šeimos.
Jokių bėdų.
Jie jūsų...
-nepasiilgs? -Ne.
Jūs... nepasiilgsite jų?
Mes visi 18 metų gyvenome tuose pačiuose namuose.
Aš užaugau jų ilgėdamasis.
Mama!
Galiu eiti į lauką su Markusu ir Aaronu? Atlikau savo darbus.
Mama?
Dešimties jis kasdien demonstruoja bebaimiškumą. Jis...
Ar jūs čia? Pasakykit ką nors.
Jūs pažadėjote.
Su kuo kalbi?
Ar su sergėtojais? Kodėl jie neatsako?
Galbūt jie nekalba, nes nemato rezultatų.
Tu vis dar bijai.
Aš nieko nebijau. Paukščiai turėtų jiems tai pasakyti.
Na, nesako.
Tada paukščiai – melagiai.
Įrodyk.
Gerai, Džonai.
Labai gerai.
Einam sūrainio.
Jis dar nebaigė.
Ką?
Leisk Džonui šauti.
Ką šauti?
Obuolį ant tavęs.
Jis sakė, kad nebijo.
Pažiūrėkim.
Gali tai padaryti, sūnau?
Berne, ar neturėtume tam pasiruošti?
Džonas net į musę pataikytų.
Taip.
Turbūt paukščiai nemelavo.
Neprivalai to daryti.
Parodyk.
Turi dovaną, sūnau.
Žinau, kad jei galėtum rinktis, pieštum daug daugiau.
Turiu treniruotis. Nėra laiko piešti.
Tai nereiškia, kad nori tai daryti mažiau.
Kai kurie dalykai ateina natūraliai.
Paukščiai, piešimas...
meilė tėčiui.
Nereikia to gėdytis.
Žinai, kiek berniukų neturi tėčio, kurį galėtų mylėti?
Aš bijojau.
Normalu... nenorėti skriausti žmonių, kuriuos myli.
Meilė yra svarbiausia, ką turime.
Todėl tiek treniruojame.
Norime, kad tau sektųsi. Nes tave mylim.
Paukščiai buvo teisūs.
Nesu pakankamai geras.
Aš išgalvojau paukščius.
Mes viską taip skubiname...
lyg turėtum būti pasiruošęs skristi šiandien, nes...
nežinome, kada jie tau paskambins
ir paprašys tapti Žibintu.
O nežinome todėl...
Buvai teisus.
Sergėtojai mums neatsako.
Melavai?
Vien todėl, kad neatsako, nereiškia, kad jie neklauso.
Jie tikriausiai net nežino, kas aš.
Jie puikiai žino, kas tu.
Jie tave pažįsta geriau nei Helą Džordaną.
Ir jie žino, kad esi geresnis.
Ir jis turi tą žiedą tik todėl,
kad šiame gyvenime gavo pakankamai privilegijų
ir jam nereikėjo pažinti baimės.
O mes tau dovanojame tą pačią dovaną.
Galiu tai įsivaizduoti.
Matau tave vilkintį tą uniformą, kaip mes tavimi didžiuojamės.
Bet manęs nepasirinko.
Kartais...
juodaodis turi pakelti ranką.
Nereiškia, kad nesi pakankamai geras, kad nesi geresnis.
Tai tiesiog reiškia, kad jie mūsų nemato.
Taigi, mes save parodome.
Jei nebenori stengtis vien dėl to, kad tau melavome, suprantu.
Bet dėl pasirinkimo gali būti ramus.
Pasirink save.
Aš pasiruošęs šaudyti.
Pažadinsiu tėtį.
Ne, ne su tėčiu.
Su tavimi.
Žinojau, kad sugebėsi, sūnau.
Eime sūrainio.
Nekenčiu sūrainių.
Tada nebereikės daugiau jų valgyti.
Žaviuosi jūsų atvirumu apie šeimą.
Kodėl man susidaro įspūdis, kad tuoj pasakysite „bet“?
Nes yra kitų dalykų, kuriuos nuo manęs slepiate.
-Kaip mano atleidimas iš kariuomenės? -Taip.
Pasakiau viską, ką man patogu atskleisti.
Jei norite šio darbo,
pasidalinsite viskuo, kas jums nepatogu.
Devyni mėnesiai.
Sakėt, kad gali užtrukti.
-Tai ilgas laikas. -Tiek tai užtruko.
Manėme, kad mirei. Vadams išseko kantrybė.
Galėjote pasiųsti žvalgybinį lėktuvą. Nereikėjo siųsti Džordano.
Mes ne...
nesiuntėme jo.
Gynybos sekretoriaus pavaduotojas buvo kažkokiame striptizo klube,
ir kas gi to baro dėmesio centre? Ogi Helas sušiktas Džordanas.
Jie pradeda gerti.
Pavaduotojas prasitaria, kad Pilkasis Vilkas keliauja į slėptuvę.
Bum.
Džordanas tiesiog pakyla ir nuskrenda tiesiai į Kamčiatką.
Susprogdina kompleksą, pagriebia Pilkąjį Vilką ir palieka jį Gvantaname.
Taigi, dabar turime ieškomą teroristą, ne mirusį, o sulaikytą.
Ir krūvą įsiutusių rusų,
klausinėjančių, kas padegė 120 hektarų jų suverenios žemės.
Laimei, JAV kariuomenė gali prisiimti atsakomybę už šį mėšlą,
išskyrus vieną problemėlę.
-Mes neturėjome ten būti. -Neturėjome.
Kaip ir Džordanas.
Kažkas turi prisiimti kaltę, kad neišaiškėtų, jog mūsų
užsienio politika yra pagalbos prašymas iš girtų, superherojų papų baruose.
Ačiū.
Taip. Gerai.
Ar žinai, su kuo sutinki, sūnau?
Tu ten buvai savo noru.
Tave atleis už nusižengimą.
Bet visi viršuje žinos, kokią paslaugą padarei savo šaliai.
Taip. Suprantu.
Telaimina tave Dievas.
Kiek dar sėdėsi nosį nukabinęs pas mane?
Tiek, kiek leisi.
Sušiktas Helas Džordanas.
Viskas, dėl ko dirbau, dingo.
Viską galima susigrąžinti.
Tai mano gyvenimo metai, mama.
Devynis mėnesius praleidau vienas, valgydamas vabzdžius ir uogas.
Vis tiek nevalgai mėsos.
Pažiūrėk. Aš jau pažiūrėjau.
Kas tai?
-Nestojau į meno mokyklą. -Aš tai padariau.
-Nori, ar ne? -Kodėl taip padarei?
Nes tau laikas susiimti
ir liautis eikvoti visą mano elektrą.
Gerai. O...
kaip dėl mano likimo?
Kelias nepasikeitė.
Tai tik nukrypimas.
Jei nori sėdėti čia ir nerimauti, kad viskas baigta,
vadinasi, tu bijai.
O jei bijai...
Tuomet viskas baigta.
Teisingai.
Drąsus ne tas, kuris nebijo, sūnau.
Gali nerimauti,
bet turi būti pakankamai drąsus vis tiek pabandyti.
Nes vieną dieną kiekvienas berniukas norės būti toks kaip tu.
Bet iki tol
reikia stengtis būti laimingam.
Nuo kada tau rūpi, ar aš laimingas?
Vis dar pyksti dėl tų kreidelių?
Ačiū, kad sutikote susitikti, pone Stiuartai.
Ačiū. Žinoma.
Kaip, esu tikras, jums sakė,
ieškome gerai apmokyto studento labai ypatingam projektui.
Jus labai rekomendavo.
Įvertinimas gana paprastas.
Paprašysiu jūsų nupiešti daiktų eskizus iš atminties.
Kuo detaliau, tuo geriau.
-Pradėkim? -Taip.
Nupieškite pastatą, kuriame esame.
Galite įsivaizduoti laikrodį,
pageidautina tokį, koks priklausė jūsų motinai ar tėvui?
Taip. Tėvo.
Puiku.
O dabar, pone Stiuartai,
prašau...
užsidėti žiedą ant piršto
ir įsivaizduoti savo tėvo laikrodį.
Kad jis veiktų, turite suvokti visą jo vidinį mechanizmą.
Tiesiog pagalvokite apie tai. Tai projektuosis.
Šauniai padirbėta.
Stebėjome jūsų pažangą.
Dabar eikite, kitaip praleisite pokalbį.
Kokį pokalbį?
Tą, kurio laukėte.
Šokite.
Ar galite man patvirtinti, kad dėl Helo Džordano
-nebetarnaujate kariuomenėje? -Taip.
Ar sakytumėte,
kad jūsų šeimos gyvenimas yra... sudėtingas todėl,
kad Helas Džordanas buvo parinktas
vietoj jūsų tėvo?
Taip.
Būtumėte artimesnis su savo broliais?
Taip.
Ir ar visai tai sukėlė jums
neapykantą Helui Džordanui?
Ne.
Ką tik sakėte, kad dėl jo buvote atleistas iš kariuomenės.
Tai ne jo kaltė. Jis vykdė nurodymus.
Tiesą sakant, ne.
Iš tiesų mes...
ne kartą jį perspėjome nenaudoti savo galių
kištis į žemiškus ginčus.
Ar jaustumėtės patogiai pakeisdamas Helą Džordaną,
žinodamas, kad jis manys,
jog esate tik jo atsarginis?
Ar tai įsakymas?
Jei gausite darbą, taip, tai bus įsakymas.
Na, tada nesvarbu, ar jaučiuosi patogiai.
Sveikinu...
Džonai Stiuartai.
Mama. Tėti.
Nepatikėsite.
Vienintelis ir nepakartojamas Džonas.
Jis juk jaunėlis, ar ne? Taip jį vadinate?
Mes jį tiesiog vadiname Džonu.
Jaunėli, Helas Džordanas. Malonu.
Taip, malonu.
Taip, ką? Kaip tik pasakojau tavo tėvukams,
kad turiu susipažinti su globotiniu.
Ir nežinau, kaip, po galais,
Dideli mėlyni bosai jį pasirinko, bet žinau,
kad jei judu jį užauginote, jis bus aukščiausio lygio.
Jūs abu – tarsi pavyzdinė Vidurio Vakarų šeima.
Jaunėli, gal išeikime į lauką ir aptarkime grafikus ir panašiai?
Ir...
vertinu svetingumą.
Eini, Jaunėli?
Sužavėtas ar drovus?
Nei toks, nei toks.
Jaučiu šiokią tokią...
įtampą.
Ne. Tiesiog...
tai man daug reiškia.
Tikėjausi pats pasakyti jiems.
O, velnias.
Sugadinau staigmeną?
Ne, pone. Viskas gerai.
-Tikrai? -Taip.
-Viskas gerai? -Taip.
-Tu tuo tikras? -Mhm.
Gerai.
Nes jei atvirai...
man nusispjaut, ko tikiesi,
bet spėju, kad šito žiedo.
Man nereikia prakeikto pagalbininko, ir nenoriu atsarginio.
Ir vienintelis būdas tau gauti šį žiedą yra per mano lavoną.
Pradėsime pirmadienio rytą. Nekantrauju, Jaunėli.
Manau, patinku jam.
PAREMTA „DC“ SUKURTAIS PERSONAŽAIS
Subtitrus vertė: Goda Raškevičiūtė