ВІТАЄМО В САМДАЛРІ
8 РОКІВ ТОМУ
Давай розійдемося.
Що? Чому ти таке кажеш?
Що сталося?
Отак раптово?
Ні. Я вже давненько про це думаю.
Мені треба вчитися за кордоном.
Так, але ж ми вирішили, що будемо вчитися за кордоном разом.
Ми приїхали на Чеджу по схвалення батьків.
Сам-Даль, що трапилося?
Щось сталося? Сталося, правда?
Давай просто розійдемося.
Нащо тобі зі мною вчитися за кордоном?
Ти мені більше не подобаєшся.
Що?
Ти мені більше не потрібен.
Нам треба розбігтися.
Зажди, почекай. Що це таке? Ти жартуєш, так?
Чому ми раптом розходимося?
-Розійдімося. -Гей.
Чо Сам-Даль!
Агов, Сам-Даль! Серйозно, нащо ти це робиш?
Я сказала, ти мені більше не потрібен!
Чо Сам-Даль!
Чому ти знову пакуєш речі?
Ти лише кілька днів тому приїхав.
Тату, мені треба…
декуди ненадовго.
А поминальний ритуал мами?
Ти його пропустиш?
Що?
Поїду після ритуалу. Давай обговоримо це ще раз, чуєш?
Ні, я не порву з тобою.
Сам-Даль, будь ласка.
Припини з нею зустрічатися.
-Що? -Припини зустрічатися з нею.
Досить.
Навіть якщо небо впаде на землю,
я ніколи не прийму Сам-Даль.
Тату…
Не починай.
Я думав, що ви розійдетесь,
якщо я дам вам спокій.
Що, хочеш вчитися за кордоном?
З нею?
А коли повернетеся, ти з нею одружишся?
Так.
Я одружуся з Сам-Даль.
Тату, знаєш, для мене на світі є тільки Сам-Даль.
А твоя бідна мама тобі не ввижається?
Так виходить?
Ти не бачиш, що я ледве стримуюся, щоб не спалити хату цим покидькам,
хоча вони за останні десять років випалили мені душу?
Припини, тату!
Минуло десять років.
Так?
Чого ти й досі такий?
Нехай пройде хоч сто років!
Я ніколи не пробачу ту Ко Мі-Ча.
Мамо.
Чого ви повиходили?
Я лише хотіла лишити їжу для ритуалу й піти.
Повертайтеся в дім. Будь ласка.
Я казав вам не приходити!
Як ти посміла прийти сюди?
Не знаєш, який нині день?
Думала, з часом можеш поводитися так, ніби цього не сталося?
Я ж казав тобі не приходити сюди.
Я ж казав, що ми не хочемо мати з тобою нічого спільного!
Тату, зайдімо в хату.
Не смій навіть мріяти про моє прощення, доки я живий.
Ти забрала в мене дружину.
А в Йон-Пхіля
забрала матір. Нуль докорів сумління?
Що, тепер ще й сина забереш?
Забирайся з мого дому!
Тату, будь ласка, припини!
Ти теж слухай!
Я ніколи не пробачу її сім'ю!
Якщо хочеш жити й бачити таке вічно, їдь.
Нічого. Не йди туди, хай він охолоне.
Мамо, що таке?
Що сталося, мамо?
Мамо! Мамо, що таке?
Комп'ютер Метеорологічної адміністрації
створює 150 000 сторінок даних на день.
З усіх цих нескінченних сценаріїв
саме від нас, людей, залежить, який обрати.
Алло? Мамо.
Алло?
Тут людина впала.
САМ-ДАЛЬ ДАВАЙ ПРОСТО ПОГОВОРИМО
Йон-Пхілю.
Йон-Пхілю, я так не можу.
Я не можу цього зробити, Йон-Пхілю.
Чо Йон-Пхілю.
Йон-Пхілю, вийди, будь ласка.
Іноді ми приймаємо абсолютно правильні рішення.
Давай розійдемося.
Ти мені більше не потрібна.
А іноді — абсолютно неправильні.
Йон-Пхілю!
Коли я побачив, як мамино серце розірвалося…
Йон-Пхілю!
…я думав, що всі будуть щасливі,
якщо я єдиний страждатиму.
Але…
я не міг передбачити
найбільшу змінну.
Він упав на спину!
Йон-Пхіль був позаду!
-Йон-Пхіль позаду! -Йон-Пхіль!
-Зі смаженою куркою на голові! -Точно!
САМ-ДАЛЬ
Хочеш знати, чому я не приїжджала на Чеджу?
Знаєш, через кого мені було неможливо приїжджати на Чеджу?
Я так старалася тебе забути.
Так старалася стерти тебе зі спогадів.
Чому ти постійно питаєш, чи я в порядку?
Чому ти хвилюєшся через мене
і дбаєш про мене?
Чому ти продовжуєш…
мене розбурхувати?
Що ти зробиш, якщо я справді покладатимусь на тебе?
Змінна була в тому, що ти страждала так само, як і я.
Мене знову зломила
ця змінна.
СЕРІЯ 10: ЗМІННІ, ЯКІ МИ НЕ МОГЛИ ПЕРЕДБАЧИТИ
ПАКЕТ ДЛЯ СМІТТЯ
Чуєш?
Пішов би та й здох десь.
Ин-У.
Ой.
Слушна ідея.
Вивези його кудись і вбий. Я тобі добре заплачу.
Давайте мені, я викину.
Та нехай.
Гляди, щоб доки я прийшла,
він був уже мертвий.
Але щоб ніхто не дізнався.
-Добраніч, пані. -Навзаєм.
Ох.
Що відбувається?
Боже, голова розвалюється.
Що? Чому я тут?
Ван Кьон-Тхе.
Що ти вчора робив?
Що я робив?
Нічого не пам'ятаю.
Дожився.
Добре,
що нічогісінько не пам'ятаю.
Так навіть краще.
Отакої.
Ча Ин-У.
Боже. Ти здурів?
Ти не пішов додому?
Хочеш, щоб влетіло від дружини?
Чуєш, прокинься.
Агов.
Вона тебе вигнала?
Що?
Чорт. Що?
-Чорт. -Що ти тут робиш?
Я тут, бо мене вигнали.
У тебе ж немає жінки, щоб тебе вигнати.
Ти…
Ти що, втік?
Чого б я тікав із дому в такому віці?
Я б виїхав.
Яка різниця?
Ми не в такому віці, що нас можуть вигнати. Що відбувається?
Ох.
Тобі не треба знати. Ні, ти не повинен знати.
Мені не допоможе, якщо ти дізнаєшся.
Ти просто всім розпатякаєш.
Коли це я щось розпатякував?
Я що, вчора щось розпатякав?
Котра година?
Я розпатякав,
що ти й досі кохаєш Сам-Даль?
Я, що, здурів?
Я сказав Сам-Даль?
Що ж мені робити?
Я думав, мені наснилося.
Більше ніколи не говори з Сам-Даль про такі речі.
Інакше я розповім твоїй мамі, як ти береш по 300 000 вон зі скарбнички щомісяця.
Краще вбий мене. Просто вбий мене.
Боже, шия болить.
Але сказати таке — не дуже дивно, так?
Це ж правда.
Тобі досі подобається Сам-Даль. Так?
Будеш виправдовуватися і заперечувати?
Подобається. І що з того?
Правда?
Так, правда.
Вона завжди мені подобалася, ще здавна.
І що? Що з того?
Чого це ти раптом став чесним?
Коли я казав, що ти страждаєш від кохання,
ти пирхав на мене і заперечував. То що таке?
Тому, що твої патякання мені ніяк не допомагають.
Якщо Сам-Даль має взнати про мої почуття, то від мене, а не тебе, базікала.
Правильно?
Я помиляюся?
Боже.
Я просто хвилювався.
-Я хвилювався, а він… -Йон-Пхілю.
Чого ти звідти виходиш?
Ти не ходив додому?
Ман-Су, можна я поживу тут деякий час?
Кьон-Тхе за мене заплатить.
Що?
Нащо сканував? Міг просто узяти.
Ти записуєш, що вони беруть?
Добрий день, пані.
-Ти! -Це тобі.
Хто там? Ин-У знову вигнали?
Ні, це був Йон-Пхіль.
Він спав тут цієї ночі.
Йон-Пхіль?
Чому він тут спав? Він був тут сам?
Тут було двоє людей.
Двоє людей?
У чому проблема? Він і я.
Ти?
А Сам-Даль? Куди вона пішла?
Що?
Чому я знову тут?
Живіт болить.
Боже, і голова.
Учора
з Кьон-Тхе
й Ин-У…
-Хто збоченець? -Боже.
У цілодобовому магазині…
Це Чо Сам-Даль. Наш щиросердий Чо Йон-Пхіль…
Твоя мама… Швейцарія…
Ти дуже п'яний.
Ти в порядку?
Чому ти відмовився від мрій заради моєї мами
й сидів тут безвилазно? Чому?
Чому ти це зробив?
Це ти маєш опанувати себе.
Чекай.
Оце й усе?
Оце й кінець?
Що ж це таке?
Боже, як болить голова.
Ой, ні. У мене дуже болить голова.
Боже, голова.
Знаєш, чому я не приїжджала на Чеджу?
Знаєш, через кого мені було неможливо приїжджати на Чеджу?
Що я там молола?
Чо Сам-Даль, що ти наговорила?
Згадуй. Швидше.
Що ти сказала потім?
Негайно! Згадуй!
Що я йому сказала?
Але що за муха тебе вкусила? Ти вперше повстав проти батька
і навіть зізнався, що тобі подобається Сам-Даль.
Мабуть, щось сталося, що ти сам на себе не схожий.
Може, я скоро помру.
Ти хочеш померти?
Що? Я що, не можу бути на себе несхожим?
Я маю завжди стримувати почуття і прикидатися, що все добре?
Така моя доля?
Ти про що взагалі?
Ви всі подуріли?
Усі стали дивними.
-Що з вами всіма? -Про кого ще ти говориш?
Про Пу Сан-До, звісно.
Його бісить усе, що я кажу.
Кілька днів тому
кричав на нас з Ин-У за те, що вважаємо ваш зв'язок із Сам-Даль особливим,
а тоді грюкнув дверима.
Що в нього за…
Боже…
Чекай!
Останнього разу. Тут, на терасі,
ви з Сам-Даль сердилися, казали, що ви лише друзі. Так?
Чекай. Він…
Він ревнує?
Так і є. Він злиться, коли ми згадуємо вас двох. Слухай.
Йон-Пхілю.
Він ревнує, бо Сам-Даль обрала тебе.
Дурня якась! Боже, Кьон-Тхе!
Ти з похмілля це придумав? Здуріти можна.
Ти завжди тренувався з Сан-До до повернення Сам-Даль.
Чому ви вже не тренуєтеся?
Реально, чому?
-Забирайся. -Чому?
Ти.
Іди на роботу.
-Завтра почни тренування. -Забирайся звідси.
-Зроби це завтра. -Агов!
Подбай про Сан-До.
-Він дуже засмучений. -Ти…
-Зрозумів? -Вимітайся.
Хтось знає, як я вчора потрапила додому?
Хто мене привів?
Звідки нам знати?
Напевно, або Йон-Пхіль, або Кьон-Тхе, або Ин-У, або Сан-До.
Слухай.
У Сеулі ти завжди поверталася додому сама.
Чого ж на Чеджу ти так розпустилася?
Тут вона в безпеці. Знає, що хтось завжди відведе її додому.
Мені просто треба… зараза!
Я не знаю. Треба записувати себе на диктофон.
А ви двоє що тут робите, ще й так рано?
Домовилися пильнувати за мамою, щоб вона точно не пішла пірнати.
-Точно. -Неймовірно.
-Треба прокидатися. -Вона досі розсіяна.
Чого ви маєте стежити за мною?
Мамо, чому ти йдеш у той бік?
Ні.
-Мамо… -Не треба.
І не думай пірнати!
Ми серйозно!
Серйозно щодо чого?
Геть подуріли.
Чому тут нема мого гідрокостюму?
Мамо!
Ось що ти робила?
Коли тато і Йон-Пхіль тебе зупиняли, ти бездумно робила те, що хотіла?
Подумай про тих, хто переживає за тебе.
Це моя робота і моє тіло.
Я сама вирішую, що хочу з ними робити.
Ти не слухала мене, поїхала в Сеул.
Ну… То була інша справа.
Оскільки ти так поводишся…
-Оскільки ти продовжуєш поводитися… -Цить!
Віддайте мій гідрокостюм, негайно. Де ви його сховали?
Навіщо нам його ховати? Це ж не скриня з золотом.
Та ти й без нього пірнатимеш.
Я б хотіла, але не можу.
Як можна пірнати без гідрокостюма?
Зрозуміло.
Саме так. Не можна пірнати без гідрокостюма.
-Точно. -Так.
Не давай його їй.
Не знаю, хто його сховав, але ви молодці.
Я просто…
Віддайте, хутко!
Де ви його сховали?
-Не знаю. -Його немає.
-Не знаю. -Я справді не знаю.
-Не знаю. -Ах ви…
-Я вас усіх вижену! -Без поняття!
Не знаю я!
Мамо, ми не знаємо!
То збирачкам Намдалрі більше не можна пірнати?
Ще чого.
Вони перетворять берег на стежку для парку розваг.
Боже.
Їм буде так нудно без пірнання. На що вони житимуть?
Мабуть, на гроші, які їм виплатять.
Кажуть, що компенсація така щедра, що всі в Намдалрі зможуть на неї жити.
А я б усе одно краще пірнала.
Усі ж знають, що це знищить море.
Якби заплатили кількасот мільйонів вон, ви б кинули пірнати?
Що?
Тоді б я кинула!
Коли мені заплатять?
Вони хочуть приїхати в Самдалрі?
Я б покинула, якби мені стільки заплатили.
Я б усе зробила, якби заплатили.
Саме так.
Що таке?
Вирішуєш, які чутки розносити?
Власне, я бачила дещо дивовижне.
Що?
Що саме?
Учора Йон-Пхіль і Сам-Даль…
Облиште!
Годі вже про них говорити.
Пані Ко нездужає. Хочете знову її засмутити?
Добре, я нічого не скажу.
Залишу новину при собі.
У Намдалрі будують парк розваг.
Не кажіть гоп.
Може, вирішать побудувати його тут!
Як знати?
Облиште. Нехай Намдалрі отримує ті гроші!
Ходімо.
Ой боже.
-Мамо. -Мамо, будь ласка.
-Ми… -Мамо.
Годі!
Ми на місці, пане.
Що?
А, так.
УСІ МЕШКАНЦІ НАМДАЛРІ ВІТАЮТЬ ПАРК РОЗВАГ
Це остання зустріч, пане.
Не можна піти, як учора, не підписавши.
Секретарю Ко.
У мене вчора були на те причини.
Я ж тобі показував. Ось.
«Гороскоп для Водолія.
Меркурій утворює поганий кут зі зловісним Сатурном».
Бла-бла-бла. Ось. Тут чітко сказано:
«Відкладіть підписання контракту чи документу».
Ти ж сам бачив.
Сьогодні вам щастить, підписуйте, пане.
-Юристи чекають. -Я зрозумів.
Але…
Після цього я повернуся в Сеул?
Так.
Я забронював рейс на 18:00.
Чому це?
Бо після цієї зустрічі у вас більше нічого не заплановано.
Я маю на увазі,
навіщо сідати в літак в час вечері?
Бо літаки літають і в час вечері.
Прокляття.
На внутрішніх рейсах не годують. Я так зголоднію.
Що це з ним?
Дякуємо за співпрацю.
Юристи зв'яжуться з вами щодо контракту.
Це ми маємо вам дякувати.
Дуже дякуємо, що обрали Намдалрі.
Ми й надалі будемо підтримувати створення парку розваг від AS Group.
Дякуємо.
Тепер повернетеся в Сеул?
Ви такий старливий.
Що?
Президенте Чон, ви ще молодий.
Вас цікавить повторний шлюб?
Ну…
Який ти нетямущий.
У нього був невдалий шлюб. Нащо йому проходити через це знову?
Упевнений, він багато чого пережив.
Що ви маєте на увазі — «багато чого пережив»?
Облиште. Ми добре знаємо Чін-Даль.
Її всі знають на острові Чеджу.
Навіть у дитинстві, варто їй було засмутитися, як вона все розбивала.
Що? Точно.
Кулаком по автоматах.
Її мама мусила платити за всі пошкоджені автомати.
Точно. Президент Чон ще молодець, що терпів її.
Кожен на Чеджу погодиться.
Істинна правда.
Президент Чон — святий.
Вона з ним не розлучилася.
Він її кинув.
Президенте Чон, всі місцеві знають.
-Не хвилюйтеся. -Авжеж.
Так їй і треба!
Боже!
Агов!
«Так їй і треба»?
Неймовірно.
Що ви взагалі знаєте?
Думаєте, ви знаєте Чо Чін-Даль незгірш за мене?
-Пане… -Не лізь.
Кинули якраз
мене, Чон Де-Йона.
Ясно вам?
Вона мене кинула!
Показати документи на розлучення, які вона прислала?
Ви нічого не знаєте.
Вона стільки всього пережила сама і врешті-решт розлучилася.
А ви кажете, так їй і треба, що я її кинув?
Та чого ви так розлютилися?
Ми не це мали на увазі.
Ви сказали, ви її сусіди й друзі-земляки!
Як можна бути гіршими за її колишнього чоловіка, з яким вона розлучилася?
Обливаєте її брудом у неї за спиною, бо її тут немає… Чорт.
-Секретарю Ко! -Так, пане!
Я не можу вести тут бізнес.
-Так. -Я відмовляюся з ними працювати!
-Перепрошую? -Я не підпишу цей контракт!
-Але, сер… -А знаєте,
яка вона збіса крута, коли лупить по тому автомату?
Ви й гадки не маєте.
-Президенте Чон! -Лишенько.
І що ви там казали?
Що я старо виглядаю?
Чорт. Як можна критикувати чиюсь зовнішність і посміхатися?
Неймовірно.
Ну…
Я…
Перепрошую.
Президенте Чон!
-Лишенько. -Ти…
Так свербить.
У мене вухо свербить.
«Добре допомагає при аритмії».
Чому вона така тиха?
Та з іншого боку,
вона завжди мене слухала.
Так, подивимось.
«Аритмія».
Він пішов на роботу чи ні?
Гадство.
Це мене з розуму зводить.
Може, подзвонити й спитати?
Ні, спершу треба хоч згадати, що я наговорила.
Очевидно, що я сказала!
Якщо я сказала стільки, то сказала все.
Яка ще причина в мене була, крім нього, щоб не повертатися на Чеджу?
Чо Сам-Даль, ти серйозно збожеволіла!
Що таке?
Алло?
Перепрошую?
Я?
Він посварився з татом?
Пек-Хо, кава.
Аж надто радий, що його вигнали.
Хочеш чашечку?
Добре.
Він виглядає надто щиро щасливим, щоб прикидатися.
-Так. -Він іде. Ходімо.
Бувай.
Чого це вони пішли?
Подивимося.
Чо Йон-Пхілю.
Тебе викликає комісар.
Синоптику Чо Йон-Пхілю.
Так, пане?
У мене для вас є хороша й погана новина.
Яку казати першою?
Хотілося б тільки хорошу новину.
Комісар…
дзвонив мені особисто сказати, що розгляне можливість дати нам
права на випуск прогнозів погоди
без упереджень.
Правда?
То ми можемо тепер робити прогнози?
Коли починаємо?
Він подумає про це.
-Що? -Але чому раптом?
Чому ж іще?
Один тупий синоптик дзвонив 19 разів.
Він дзвонив 19 разів зі скаргами, причому безпосередньо комісару.
Що? Безпосередньо комісару?
Який псих…
Ну ви самі подумайте.
Якщо ми почекаємо, поки кількість зросте,
а тоді ще почекаємо на затвердження, буде запізно
для попередження нещасних випадків.
Комісаре, я живу на Чеджу вже майже 40 років.
Я знаю, яка буде погода, просто дивлячись на море. Це очевидно.
«Завтра буде дуже штормити».
«Приблизно через десять хвилин піде дощ».
Я точно знаю.
Хто ще може робити такі прогнози погоди?
Будьмо відвертими, комісаре, вам видно небо Чеджу з Сеула?
Алло?
Алло, комісаре?
Комісаре, ви мене чуєте? Алло?
От ідіот.
Я знав, що він поводиться надто тихо.
Мало не загинула людина.
Якби наш запит схвалили раніше, цього б не сталося.
Завдяки вашому завзяттю, синоптику Чо,
я дуже зблизився з комісаром.
А тепер…
Погана новина.
Стривайте. Чому…
За що мені догана?
Він виніс мені догану за кілька дзвінків?
То не треба було лишати на сайті свій номер телефону.
Він сам його лишив, щоб ми дзвонили йому з проханнями.
І хіба я сказав щось не так?
Я не можу цього прийняти, сер.
Слухай. Цить.
Прочитай уважно.
Ну…
ВІДСУТНІСТЬ НА РОБОТІ БЕЗ ПОВАЖНИХ ПРИЧИН
«Без поважних…»
Її перевозять в університетську лікарню Халла.
Агов, куди…
Без поважних…
Без поважних причин.
Це догана.
Відсьогодні ти не складаєш прогнози,
іди в метеорологічну службу.
Ні, я…
Дякую.
Вас обрали фотографом цього року
для виставки «Чеджу й погода».
Чому саме сьогодні?
Чекай, Йон-Пхіль у відділі прогнозів.
Це, певно, на іншому поверсі.
Тоді я з ним не зіткнуся.
Я точно з ним не зіткнуся.
Боже!
Господи!
Чому ти тут?
Я?
Я тут, щоб приготувати тобі смачну каву.
Цього разу багато кваліфікованих кандидатів, правда?
-Так. -І це.
Вона зняла це в старших класах. Розфокусовано, але ракурс класний.
А тобі не пора повертатися до роботи?
Так, час повертатися до прогнозування.
У мене зараз буде зустріч.
-То я піду. -Добре.
-Синоптику Чо Йон-Пхілю. -Так?
Куди ви йдете?
Треба це замінити.
Так, диспенсер для води.
Я й забув.
Треба замінити.
Люди тут п'ють забагато води.
Сьогодні його покарали й перевели до цього відділу.
-Його покарали? -Так.
Більшість проголосувала за надіслану вами роботу,
тож вас обрали фотографом цього року.
Але я не розумію, як обрали цей знімок.
Він розфокусований і доволі погано знятий.
Ну, можливо, тут є вінтажний вайб, на відміну від інших фотографій.
Ясно. Розумію.
Для виставки
можна робити фотографії про погоду чи природу Чеджу.
Я народилась і виросла на Чеджу, тому я досить добре знаю місцевість.
Але можна мені щось дізнатися про погоду?
Не хвилюйтеся.
Часто фотограф не з Чеджу, тож ми підбираємо йому пару, когось із місцевих.
Ви підбираєте пару?
Так. Ця людина возитиме вас скрізь і покаже приховані цікаві місця.
Вона консультуватиме під час фотосесій.
Та ви що?
Було б зручно мати таку людину.
Синоптику Чо Йон-Пхілю?
Так?
Ну…
Боже.
Сам-Даль.
Чому тобі так ненависна ця ідея?
Не ненависна.
Ніхто на Чеджу не знає кращих місць для фотографування, ніж я.
І на Чеджу в тебе навіть машини немає.
Машину я завжди можу взяти напрокат.
Я теж із Чеджу, чи не так?
Знаю всі місця для фотографування.
Не варто.
Місця, які ти знала 20 років тому,
перебудували, вони стали туристичною Меккою,
тож зараз тут повно людей.
Це часом…
Не через те, що сталося вчора?
Учора? Ти про що?
Що було вчора?
Ти нічого не пам'ятаєш?
Годі питати. Я справді нічого не пам'ятаю.
Як узагалі можна…
таке забути?
Упевнена, що нічого не пам'ятаєш?
А що? Я сказала щось надто дивне?
Точно. Стовідсотково.
Хай там як, забудь про все, що я теревенила.
Це все маячня.
-Маячня? -Так.
Коли нап'юся, я мелю казна-що.
Думаю, я божеволію.
Тепер я п'ю з увімкненим диктофоном.
Я мелю нісенітницю, яка навіть не спадала мені на думку.
Серйозно, ти нічого не пригадуєш?
Часом…
Ніщо тобі не нагадує?
Ну…
Я пила отут із Кьон-Тхе і Ин-У…
І?
А потім побачила тебе…
Так?
Але потім все затьмарюється.
Ти… Ти побачила мене,
і потім усе затьмарилося?
Тож…
Не може бути.
-Але ти… -Ні! Не хочу чути!
Це маячня.
Повна нісенітниця. Ясно?
Чекай. Поглянь мені у вічі.
-Що? -Кажи чесно. Ти пам'ятаєш, так?
Ні, цього разу я серйозно.
-Чесно. -Гадаю, ти брешеш.
-Ти таки пам'ятаєш. -Агов, Сан-До!
Що ви тут робите вдвох?
Просто балакаємо.
Хай там як, мені не потрібна пара. Я впораюся сама.
-Бувайте. -Агов, зажди…
-Привіт. -Привіт.
Це таки сталося.
Сам-Даль, ти геть з глузду з'їхала.
Треба було просто спитати, що я сказала?
Ні.
Дякую.
Тобі шкода?
Що? Чого?
Тобі й мене шкода?
Ти казав не шкодувати, якщо хтось подобається. То чого шкодуєш?
Мені не шкода тебе.
Боже, не знаю.
Аж незручно.
Чому мені з тобою незручно?
Чому я почуваюся ніяково? Дивно.
Це мене засмучує.
Ти казав, це мої почуття, тож не переймайся.
Тепер ти розумієш мої почуття? Це неможливо.
Що це таке?
Помста?
Так.
Йон-Пхілю.
Так?
Мені теж завжди подобалася Сам-Даль.
Цього разу я не хочу ні про що шкодувати.
Тож я не буду тебе жаліти
чи хвилюватися за тебе.
Я робитиму те, що підкаже серце.
Сан-До…
Ти, схоже, все вирішив.
Це оголошення війни?
Так.
Тому тобі варто зробити те саме.
ФЛІРТ ПЕРЕД КОХАННЯМ
Хе-Даль. Треба було відразу подзвонити нам, коли приїхала сюди.
Думаєш, вона мала на це час?
Як вони могли розкрити дані про її сім'ю?
Абсурд якийсь.
І не кажи.
Будьмо.
Вони кажуть, що їм шкода Ха-Юль чи щось таке.
Нічого не знають і ховаються за своєю анонімністю.
Упевнена, в лице анічичирк.
Та навіть не відповідай їм.
Шпурляються лайном у всі боки.
-Це огидно. -Годі!
Така гидота.
-Будьмо. -Будьмо.
Перепрошую.
Ми з друзями сидимо за тим столиком. Хочете випити з нами?
-Ні, ми такого не робимо. -Звісно.
-Гаразд. -Давайте. Непогана ідея?
-Секунду. Я зараз. -Гаразд.
Заждіть.
Боже. Ви, мабуть, подуріли.
Пити з іншими хлопцями? Я такого не люблю.
Озирнись, подружко.
Це найпопулярніший бар для одинаків на острові Чеджу.
Нісенітниці.
Не проти, якщо я сяду тут?
Скільки вас тут?
Нас двоє.
Дівчата!
Навіщо ви привели мене в такий заклад? Боже!
У мене дитина, ясно? Я пішла.
-Серйозно. -Облиш!
У Сеулі ти постійно ходила по клубах.
У клубах я буквально просто танцюю.
Гаразд. Просто побудь тут ще трохи.
Ми не скажемо їм, що в тебе є дитина.
Не те щоб у тебе був чоловік або хлопець.
То в чому ж проблема, Хе-Даль?
Ну давай!
Ні, мені це нестерпно. Просто нестерпно.
-Я пішла. -Зачекай. Лише годинку.
-Просто посидь. -Серйозно, це нестерпно.
Годі штовхати мене.
-Стіл замалий для нас. -Боже!
-Підемо за більший стіл? -Так.
-Будьмо! -Будьмо!
Він сидить на Чеджу вже багато років, тож я тут, щоб розважити його.
Тобто? Ти тут у відпустці.
То ти працюєш у великій компанії, а ти керуєш фондом?
Так.
Мабуть, гарно.
Ви теж шукаєте роботу? Скоро почнете працювати.
А ти?
-Ким ти працюєш? -Я?
Я працюю в Групі великих дельфінів Чеджу.
Серйозно?
А це не волонтерська робота?
Так і є!
Взагалі він учився в престижному університеті.
Але раптом його заклинило на дельфінах,
і він живе тут, захищаючи дельфінів, уже дев'ять років.
На роботі йому теж не дуже добре платять.
Усі шукають кращу роботу з кращою зарплатою.
Роби те, за що тобі платять, ясно?
-Слухай. -Та де там.
А ти, Хе-Даль?
-Я? -Так.
-Я доглядаю дитину. -Перепрошую?
Ти, мабуть, вихователька в дитячому садку.
Я чув, це дуже важка робота.
-Ні, моя дочка… -Її племінниця!
Розумієте, у неї вдома живе племінниця.
Вона доглядає за своєю племінницею.
-Яка племінниця? -То ти не шукаєш роботу?
Іноді я працюю на пів ставки.
Але нам уже майже по 30. Треба починати шукати роботу.
Не можна марнувати цінний час, доглядаючи племінницю.
Зараз треба розумно витрачати час,
покращуючи життя й оточення для того часу, коли нам буде за 30 і 40.
-Що ти знаєш… -Слухай.
Життя — це не тільки гроші, розумієш?
Багато хорошого в житті за гроші не купиш, бумере!
Вибачте.
Він назвав тебе бумером, було смішно.
Агов. Я надто молодий, щоб бути бумером.
Не тільки старші люди поводяться як бумeри.
Отакі, як ти, хто хоче, щоб усі були з тобою згодні,
і хто думає, що має рацію у всьому. Вони і є бумери!
Ще по одній?
-Будьмо! -Будьмо!
Голова заборонив вам повертатися в Сеул,
якщо щось піде не так з контрактом на парк розваг.
Тому я взагалі не сів у літак.
Пане!
Для тебе це нормально?
Вони говорили про неї за її спиною,
ніби вона якась бандитка.
Сказали, що так їй і треба, що її кинули. Боже.
А мені сказали, що я старий на вигляд.
Яка неповага.
«Ви такий старливий».
Ти про що?
Вони не сказали, що ви старий.
Стандартною мовою це означає, що ви старанний.
Що?
-Це означає «старанний»? -Так.
Чому ця мова така складна?
Боже.
Байдуже.
Скажи проєктній команді змінити весь план парку розваг.
Намдалрі — не єдине місто на Чеджу.
Куди ж іще ми подамося?
Туди.
Он туди.
Туди? Куди?
Та туди.
Зачекайте…
Ви не маєте на увазі…
Так, туди.
У те місце, про яке ти думаєш. Туди.
Ось.
САМДАЛРІ
ЦІЛОДОБОВА КРАМНИЦЯ
Гаразд, поїхали.
Уперед.
Боже, вона така вперта.
Я ж казав, що заберу її.
Що…
Що? Агов!
Виходь негайно.
Тобі ж сьогодні на роботу.
Так. Це і є моя робота.
Чому ти постійно заважаєш мені працювати?
Просто вдай, що мене тут немає.
Що я невидимий.
Поїхали.
Я сидітиму тихо, як мишка.
Чому це сидіння хитається й ойкає?
Будь ласка, їдь обережно.
Чекай.
Що ти купила?
Я вже купив нам закуски й таке інше.
Боже. Людина-невидимка вміє говорити.
Коли ти тоді напилася…
Слухай, я не хочу про це говорити!
Боже. Ти розмовляєш з невидимкою.
Їдьмо, пані?
Давно я не була за кермом. Так освіжає!
І вільні дороги.
У Сеулі я б за 30 хвилин проїхала кілометрів десять.
Які там 30 хвилин? Довше.
Ти що, забула?
Під час Чемпіонату світу з футболу 2010 року
ми поїхали в Чонногу радіти на вулицях з «Червоними дияволами»!
-Я пам'ятаю. -І застрягли.
-Так. -Просиділи в автобусі цілий день.
Звісно, я пам'ятаю.
Ми не добралися, тож повернулися дивитися додому.
Так, ми були «Червоними кошмарами», а не «Червоними дияволами». Просто жах.
Так, це був суцільний кошмар.
Не забудь сказати їм, що відзавтра ти як гід мені не потрібен.
Хоча мене деякий час не було, я пам'ятаю гарні місця для фотографування.
Я все об'їздила, щоб фотографувати.
Усі ті місця, куди ми їздили, уже не годяться.
Тобто
тобі настільки нестерпно
їздити зі мною?
Цей…
Ну…
Уяви, що скажуть люди, якщо ми й далі тусуватимемося разом.
Вони вирішили, що ми знову разом, тільки тому, що ми раз з'їздили в Сеул.
Хай там як, у юності я скрізь побувала, щоб зробити фото.
Якщо пошукаю, маю знайти хоч одне класне місце.
Стоп.
Це схоже на поле космей у Джонханрі.
Перепрошую?
Іду.
Ось ваш рис.
-Дякую. -Смачного.
Овва.
Чудовий кадр.
-Гарно, чи не так? -Так.
Така краса.
Добрий день. Як вам їжа?
Дуже смачна.
Ви, мабуть, фотографи?
Вибачте, але в мене питання.
Це фото зробила моя подруга.
Ви не знаєте, де це?
Ви не можете спитати подругу, яка це зняла?
Справа в тому, що вона перестала фотографувати.
Може, якщо зроблю сюрприз і привезу її туди, вона знову захоче.
Боже, яка міцна дружба.
Дай подивлюся.
О, це місце?
Ми часто сюди їздили.
Тепер тут не можна фотографувати.
Що? Чому це?
Боже мій.
Як вони дізналися про це місце?
А я тобі що казав?
Усі наші таємні місця з юності
стали туристичними. Усі про них знають.
Звідки вони дізналися про таке далеке місце?
Знайшли його в інтернеті, звісно.
Але це було моє таємне місце.
Просто сфотографуй такі місця, як там.
Ніби непогано.
Як би я не ставила камеру, люди будуть у кадрі.
Я пас.
Але…
Ви знаєте це місце?
Це ж воно, так?
Здається, так.
Де це?
-Це… -Так?
Це курорт Мадо.
Перепрошую?
Як це може бути курортом?
А я що казав?
Краще слухай мене.
З моменту побудови курорту минуло років десять.
Що тут узагалі сталося за останні 18 років?
На острові самі туристи і туристичні місця.
Геть спаскудили острів.
Думай, що кажеш.
Коли багато туристів, це добре.
Чи весь Чеджу має бути глибинкою?
Та ну.
А чого ти сюди приїхала? Це місце гарним не назвеш.
Ти про що? У мене ще є одне місце.
Курорт чи туристичне місце там не збудуєш. Уперед.
Не в той бік.
У той. Поквапся.
Люди дізналися і про це?
Це мало бути моєю секретною зброєю.
А я тобі що казав?
Засмутилася?
Щодо чого?
Навіть я змінилася.
Було жадібно з мого боку хотіти, щоб ці місця не змінювалися.
Боже, впевнена, зараз уже все змінилося.
Можливо, є щось незмінне.
Ходімо вже.
-Це Чо Ин-Хе? -Чо Ин-Хе?
Фотограф, що зловживає владою?
Це Чо Ин-Хе.
Що? Приїхала на Чеджу розважитися після своїх вчинків?
Неймовірно. Совісті в неї ні на грам.
Перепрошую.
-Як ви можете… -Облиш. Ходімо.
Даруйте.
Так?
Ви не могли б нас сфотографувати?
Я?
Розумієте, ми приїхали сюди самі.
Не допоможете зробити фото?
Ну…
Так. Чого ж ні?
-Дякую вам. -Без проблем.
У вас обличчя не видно через сонячне світло.
Можете стати тут?
Добре.
Гаразд. Знімаю.
Так…
Краще виглядало б, якби ви стояли обличчям до обличчя.
Може, спробуємо?
І, може, трохи усміхнетеся?
Усміхайтеся широко і засмійтеся.
Я зроблю дві різні версії.
-Гаразд. -Так.
Добре.
Усмішку.
Тепер гигочіть.
-Гигочіть. -Гигочіть.
Чудово.
Дякуємо вам.
Святі небеса.
Фотографії вийшли такі гарні!
Перепрошую.
Вибачте, ви не могли б нас теж сфотографувати?
Ми теж приїхали самі.
Звісно, допоможу.
Що ти тут робиш?
Чекаю на Кьон-Тхе. А ти чого тут?
Дещо купити.
Так.
Ти не знаєш, де це?
Ні, не знаю.
Чорт.
А це не те фото, що колись давно зняла Сам-Даль?
Чому воно в тебе?
Я хочу повезти її туди, щоб вона пофотографувала.
Де ж це?
Сан-До.
Тобі
досі подобається Сам-Даль?
Бувай.
-Я не знаю. -Що не знаєш?
Чекайте, куди ви йдете?
Ходімо з нами.
Куди ви?
У місті знову хочуть побудувати електростанцію.
У нас нарада з цього приводу.
Ми маємо це зупинити.
Вищий міський посадовець теж буде.
Цього разу все дуже серйозно.
Якщо тут будуватимуть таке, за це вам мають платити компенсації, хіба ні?
Тоді вам не потрібно буде пірнати. Що тут поганого?
Не мели дурниць!
Нас принаймні має бути більше за них, тож досить скиглити, ходімо з нами.
Так, ваша мама має рацію.
Нам треба зібрати якомога більше людей, щоб протистояти їм.
Чому нам також треба йти?
-Ходімо? -Так.
Мамо.
Боже.
Він уже мав би бути тут.
Чому пані Ко немає?
Я не знаю. Яка прикрість.
Боже, він тут!
-Добрий день, пане! -Добрий день, пане!
Ви…
Чому тут припарковано так багато машин?
Пані Ко, вам краще піти.
Ви про що?
Просто йдіть.
Яку маячню ви плануєте зробити з нашим містом цього разу?
Що?
Ідіть.
Та що це з ними?
Чорт. Я жодного фото для себе не зробила.
Ти так кажеш, але насправді ти задоволена, скажи?
Ти й не планувала фотографувати.
Бо не взяла з собою фотоапарат.
Не сміши. Чого б це я не взяла з собою фотоапарат?
Захід сонця на Чеджу справді прекрасний.
-Стоп, зупини машину! -Нащо?
-Зупини. -Нащо?
-Що сталося? -Припаркуйся отам. Негайно.
Не там. А тут.
Розвернешся?
Небо сьогодні дуже гарне.
Я вже давно не бачив такого неба.
Так, мій фотоапарат.
Я думав, ти не брала з собою фотоапарат. Взяла?
-Таки взяла. -Так.
Таким фотографувала Чо Сам-Даль.
Кожен кадр — у яблучко.
О.
Це єдиний, що залишився?
Я думала, вони не продадуться.
Люди досі купують ці фотоапарати?
-Вони зараз популярні. -Та ви що?
Друга донька пані Ко і Сан-До купили такі сьогодні.
Сан-До?
Відповідай, Сам-Даль.
Твоя правда.
Дещо не змінилося.
Я мала на увазі небо.
Бачиш?
Є те, що з часом залишається незмінним.
Може, як я?
До чого ти хилиш?
У тебе ж наче є багато гарних, дорогих фотоапаратів?
Навіщо тобі одноразовий?
Знаєш, як мене прозвали в індустрії?
«Кожен кадр — у яблучко».
Я не роблю зайвих фотографій.
Саме це сприяло моїй популярності.
Отже, тобі допоміг цей фотоапарат.
Так.
Пам'ятаєш?
У старших класах мама не хотіла купувати мені фотоапарат,
тож я відкладала свої гроші і тренувалася з таким.
Тоді кожна фотографія робилася уважно.
Тоді я й навчилася не просто натискати на кнопку.
Згадую про це зараз й розумію: це була дуже хороша звичка.
Краще взагалі не фотографувати, ніж потім видаляти.
Але…
фотографії, які були зроблені помилково й видалені,
можуть багато означати для іншої людини, чи не так?
Як твої спогади про позавчора.
Чому ти постійно згадуєш…
Гаразд, добре.
Послухаймо.
Що я тобі тоді сказала?
Що?
Ти освідчилася.
Що…
Що?
Та ну.
Це повна дурня!
Я тобі освідчилася?
Я, мабуть, з'їхала з глузду.
-Тобто… -Ти освідчилася.
Ти мені освідчилася.
А я освідчився тобі.
Чому…
Нам треба йти. Ходімо.
ВІТАЄМО В САМДАЛРІ
ЕПІЛОГ
2008 РІК
Ти приїхав, Сан-До!
Сан-До, обережно, як будеш виходити з автобуса.
-Перевір, чи та зупинка. -Поквапся.
Бо ще заблукаєш.
Він же не дурень. Поспішай, їжа холоне.
-Швидше! -Зрозумів?
Гаразд, чекайте на мене.
Я майже на місці.
Чо Сам-Даль, ти мені подобаєшся.
Це що таке? Чому ви постійно тримаєтеся за руки?
Ще обсипле від перегріву. Уявляєш?
Я ледь за ними поліцію не викликав.
Якщо тебе це дратує, просто знайди собі дівчину.
Найбільшу змінну…
я передбачити не міг.
Гей, Чо Сам-Даль! Чекай.
Чому ти тікаєш?
Припини так до мене підкрадатися.
-Куди ти? -Чому ти постійно бентежишся?
Тут армія хеньо!
Армія хеньо? Але чому?
Це дуже погано.
Чому вони роблять це тільки зі мною?
Чому колишній гірший за незнайомця?
Ми ніколи не забудемо.
Чому ми розійшлися.
Можна я…
змушу тебе вагатися ще більше?
Тож просто…
Ти можеш просто на мене покластися.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова