Ahojte.
Zdravím všechny!
Ahoj.
Jmenuju se Charles Nieuwendyk.
Jsem Victoriin manžel.
Za poslední tři měsíce se mě mnozí z vás zeptali na tuhle otázku:
„Jak jsi to poznal?
Jak jsi poznal, že je pro tebe ta pravá?
Nejste si podobní,“ říkali jste.
„Ty jsi inženýr a ona umělkyně,“ říkali jste.
„Jsi upjatý a ona je hustá,“ říkali jste.
Na což jsem odvětil: „Proboha, mami. Dej mi pokoj.“
Nejde o to, že to není pravda.
Protože je.
Ale důvod, proč jsem věděl, že byla pro mě ta pravá,
je ta chvíle, kdy jsem ji potkal a probleskla mi myšlenka.
Ta myšlenka mě neopouštěla.
Nechtěla z mé hlavy ven.
„Tohle je člověk,
se kterým chci zestárnout.“
Co ty na to, Victorie?
Chceš se mnou zestárnout?
FASCINUJÍCÍ!
OD: C. NIEUWENDYK OAKLAND, CA PRO: EMILY NIEUWENDYKOVÁ SACRAMENTO, CA
PACIFIC VIEW DOMOV PRO SENIORY
Věc se má tak, pane Cubblere.
Nechci si brát vaše peníze, pokud nebude šance ten případ vyřešit
a nemyslím, že by byla.
Proč ne? Nemáte to snad jako očko v popisu práce?
Teoreticky, ale takový domov pro seniory je uzavřená společnost.
Nemám tam přístup.
Myslím, že byste měl jít na policii.
Ne. Ta zahájí ledabylé vyšetřování personálu, nic nevyřeší,
obrátí se to proti matce, a ta by pak žila se mnou.
- Což by nebylo optimální. - To je mi líto.
Myslím, že to není možné. Nemohla bych se...
Rozmyslela jsem si to. Vezmu ten případ.
Jak takového člověka oslovit? Nepoužívají Craigslist ani Reddit.
Napadlo mě dát inzerát do novin.
Piš si.
„Hledá se.
Muž ve věku 75 až 85 let.
Zdatný s technikou.
Umí s technikou.
S telefonem.
Proč to musí být muž?
Ženy tu převažují nad muži 6 ku 1, takže muž dokáže víc zaujmout.
Vrásčitý mazač medu kolem pusy. Paráda.
Ano. Zadej zítra tu reklamu.
Musíme ho najít.
SACRAMENTO, CA 17:28
- Čau, jak se máš? - Dobře a ty? Jak bylo v práci?
- Fajn. Můj návrh se jim líbí. - Super.
Čau, kluci. Jak jste se dnes měli?
- Dobře. - Byl dobrý.
Stalo se dneska něco zajímavého?
Dobře, nemám nic proti podplácení.
Dám pět babek prvnímu, kdo mi řekne něco smysluplného o dnešku, Jaci?
Nic se nestalo.
Jako fakt, nic se nestalo.
Nico?
- Měl jsem matiku. - Tu máš každý den. To se nepočítá.
- Wyatte? - Co?
Odpovíš mi něco?
- Na co? - Brácho.
Neslyšel jsem.
Odvážný počin.
To byl. Zkusila jsem to.
- Budou s námi někdy vůbec mluvit? - Ty ses s rodiči v jejich věku bavila?
S mámou, jo. Pořád.
S tátou?
Hlavně o logistice. Potřebuješ co nejrychleji na letiště?
Charles Nieuwendyk to ví.
Když jsi ho zmínila...
Tak co to bude dneska?
Je to recept?
Je to recenze filmu, který dávali před dvěma měsíci?
Ne. Je to článek o padělku v nějakém německém muzeu.
- Jen se snaží o kontakt. - Já vím, je to milé.
Mám o něj strach.
Máma mu dokázala rozvázat jazyk, víš?
Když ještě byla naživu, zvala přátele na večeři
a cestovali a žili tak plnohodnotně.
A... pak zemřela a on během jednoho dne sbalil všechny její věci
do úhledně označených krabic a uložil je do garáže.
Nepracuje.
Žije sám.
A místo, aby se mnou mluvil o čemkoli smysluplném, tak prostě...
Dělá tohle.
- Měla bych za ním zajet. - Jo.
Ale zeptej se ho na nejrychlejší cestu k němu, mívá pravdu.
Ahoj, lidi.
No teda, vy jste ale rychlíci.
Jo, dvě hodiny.
- No tak, nebuďte trapní. Obejměte dědu. - Ahoj.
- Nico. Ahoj. - Ahoj, dědo.
Ta mašinka, cos mi dala, je skvělá.
- Používám ji každý den. - Skvělý.
Jde používat i přes aplikaci. Máš ji nainstalovanou.
Rád si vybírám zrnka a mačkám to tlačítko.
Připadnu si užitečný.
Dají si kluci něco na pití?
Ne, pijou internet.
- Uvažuješ, že by ses vrátil do práce? - Ne, jsem v důchodu.
Já vím, ale myslím, že by bylo fajn, kdyby sis něco našel.
Něco smysluplného.
Nejen vystřihování novinových článků a jejich posílání své dceři.
To je zajímavý článek o chilských farmářských inovacích.
To je skvělý, tati, ale posílání výstřižků není práce.
Hele, já vím, že nerad mluvíš o mámě.
A nemusíme o ní mluvit, ale víš, že by si přála,
abys žil dál.
Žil si svůj život.
Dobře. Pamatuješ na Charlesovy výzvy, cos mi kdysi dával?
Třeba najít deset poznávacích značek z jiných států
nebo přečíst před Vánoci 20 knih?
Dávám ti Charlesovu výzvu.
Najdi si projekt nebo koníčka. Něco, co tě bude těšit.
Dobře. Je to dobrá výzva.
Přijímám ji.
- Dobře. - Tak fajn.
Tak jo, kluci.
Vyrážíme.
HLEDÁ SE ASISTENT VYŠETŘOVÁNÍ POHOVOR 5. DUBNA OD 15:00
DETEKTIVNÍ AGENTURA KOVALENKOVÁ
Tato práce vyžaduje, abyste byl zdatný při používání technologií.
Máte telefon?
- Ano. - Skvěle. Můžu ho vidět?
Je doma.
Omlouvám se, chtěla jsem se zeptat, jestli máte mobil. Ne pevnou linku.
Tak ten nemám.
Cože mám dělat?
Odeslat zprávu Julii Kovalenkové.
Uložila jsem vám číslo do mobilu.
Nemusí to být nic dlouhého. Napište „ahoj“ nebo tak něco.
Co tam děláte?
To nevím.
Mám otevřenou kalkulačku a přičítám.
Moc ho nepoužívám.
Jo, chápu.
Tak něco vyfoťte a pošlete mi to, prosím.
- Uložila jsem vám své číslo jako „Julie“. - Syn? Dcera?
To dělala moje neteř.
Bože. Mám jich někde v krabici milion.
Ze všeho, co dělají, se cítíte tak hrdě.
A každý nepovedený umělecký projekt působí jako kubistické mistrovské dílo.
Co jste dělal za práci?
Jsem v důchodu, ale býval jsem vysokoškolským profesorem.
- A učil jste? - Strojírenství.
Běžte domů.
Děkuji vám všem. Dáme vám vědět.
Můj klient má matku v domově pro seniory Pacific View.
Helen Cubblerová, 86 let.
Nedávno nahlásil její syn Evan, že tenhle rubínový náhrdelník,
cenné rodinné dědictví, zmizel.
Podezřívá někoho z personálu.
Chápu.
A vy chcete, abych...
Co po mně chcete?
Přihlásíte se tam a budete předstírat, že jste tam nový.
Dám vám různá nahrávací zařízení a stane se z vás můj zdroj.
Můj agent.
Člověk uvnitř.
Ano. Myslím, že do měsíce by se mělo všechno vyjasnit
a pak řeknete, že jste si to rozmyslel, odhlásíte se a odejdete.
Vypadá to jako moc práce kvůli ukradenému náhrdelníku.
Klientovi to tak nepřijde. Navíc by to mohla být taková špička ledovce.
Zloději šperků mají tendenci svůj čin opakovat.
Každopádně ta práce je vaše, pokud ji chcete.
Můžu se zeptat, proč já?
S mobilem vám to jde slušně.
Jste sebevědomý, ale skromný.
Ale hlavně je na vás vidět, že jste ostražitý.
Nikomu moc neodkrýváte karty.
V mnoha ohledech jste klasický špion.
Dobře.
Jdu do toho.
Co bude dál?
VÝCVIKOVÉ CVIČENÍ Č. 1 POZOROVÁNÍ A PAMĚŤ
Jdeme na to. Koukej na mě. Nepokukovat.
Popiš mi lidi u vedlejšího stolu.
Pár. Mladý.
Oba hnědovlasí.
Těsně. Jsou blonďatí.
Kdo je u koše?
Žena. Kolem dvaceti.
Tetování.
A velké kruhové náušnice.
Ne. Ta osoba je ve vašem věku a je to muž.
A přímo za vámi.
Muž. Sám.
Červená košile a brýle.
Charlesi, přímo za tebou je celý ženský softbalový tým.
Snažil jsi se to uhodnout, nebo...?
Mám-li být upřímný, ano, jen jsem hádal.
- Je to velmi vzrušující. - Dobře.
VÝCVIKOVÉ CVIČENÍ Č. 2 SKRYTÉ FOTOGRAFOVÁNÍ
Takže skryté fotografování. Cílem je, aby si tě nikdo nevšiml.
Předstíráš, že fotíš něco jiného, ale do záběru kamery zachytíš svůj cíl.
Dobře, vidíš ten pár za mnou?
Vyfoť je, aniž by si toho všimli. Dobře? Jsi neviditelný.
To je bájo.
To je ale život.
Jsou tak roztomilí, co?
Chcete s nimi vyfotit?
- Ne, díky. - Ne.
To nic není, fakt. Vyfotím vás.
- Dobře. Děkuju. - Tak pojďte.
Co vás k nám přivádí?
No, jsem členem... klubu volně žijících zvířat.
- Dobře. - Super.
To je Julie. Ona ten klub založila.
- Ahoj. - Ahoj.
- Rád jsem vás poznal. - To byla prča. Já též.
- Těšilo nás. - Čau, Julie.
Dobře.
- Mám pocit, že si tě všimli. - Jo.
VÝCVIKOVÉ CVIČENÍ Č. 3 ŠPIONÁŽNÍ BRÝLE
Dobře. Funguje sluchátko? Slyšíš mě?
Jo.
Dobře. Brýle jsou nasazené, takže teď uvidím to stejné, co ty.
To je divoký.
- Skvěle. - Ahoj.
Fajn. Dobrý.
- Projdi davem. Úplně normálně. - Zdravíčko.
- Udržuj subjekt ve středu pohledu. - Čau.
Dobře. Vidíš ten stánek s ovocem před tebou?
Začni se s tím prodejcem bavit.
Nezapomeň být přirozený, sebevědomý.
- Jen pozoruj. - Dobrý den.
Chtěl bych se vás na něco zeptat ohledně vašich broskví.
Aha. Jasně, ptejte se.
Netřeba být tak blízko.
- Promiňte. - Dobře.
Cestuju po světě a hledám vynikající broskve.
- Jsem členem broskvového klubu. - Co máš pořád s těmi kluby?
Já nevím. Přestaň. Mateš mě.
To ty mlč. S nikým nemluvíš.
Promiňte. Já fakt miluju broskve.
Vezmu si je všechny.
- Vážně? - Jo.
- Že jsi teď nekoupil všechny ty broskve? - Jo.
Tohle ti neproplatím.
Já vím.
Tak fajn.
Sejdeme se s Deborah Santosovou Corderovou.
Říkají ji Didi.
Je to výkonná ředitelka.
Má pod sebou všechny zaměstnance. Jsem tvoje milující dcera, Emily.
Proč nemůžeš být Julie?
Na internetu je, že máš dceru jménem Emily.
Ale nedají se dohledat její fotky. Takže na jméně záleží.
Navíc je lepší si krycí příběh nekomplikovat.
Krycí příběh.
Ano. Krycí příběh.
Drž se. Jsi připravený?
No, to nevím, ale na tom nesejde.
- Záleží, co si myslíš ty. - To si nemyslím vůbec.
Nejsi ani zdaleka připravený, ale už není čas.
Ať je to, jak chce, věříš ve mě, a to mi dodává sebevědomí.
Myslím, že jsi ta nejlepší volba v moři nepříliš dobrých možností.
Víc slyšet nepotřebuju.
- To bude zábava. - Dobře.
DOMOV PRO SENIORY PACIFIC VIEW 14:28
Charles a Emily?
Didi Santosová Corderová, ředitelka.
- Jak se vede? - Provedu vás?
Ano. S tátou si myslím, že je možná načase prozkoumat možnosti.
Skvěle. Můžeme začít rovnou tady.
Za vámi je salonek.
Každé ráno čerstvá káva a pečivo.
Happy hour je každý den.
Začíná ve tři.
Ahoj, Virginia.
Ahoj, Didi.
Ty jsi ale vysoký.
Děkuju.
To jsou tvoje vlasy?
Ano, jsou.
Tak jo, fajn.
Pojďme se posunout.
Také tu organizujeme akce.
Hudební, bridžové turnaje... Univerzitní profesoři přednášejí.
To je perfektní. Můj táta byl profesor.
Jo? Kde?
Cal State East Bay v Oaklandu.
- Učil jsem strojírenství. - Dobře.
Mám dvě předpovědi.
Když se k nám přidáte, budou vám určitě říkat „profesor“.
A taky budete muset odhánět Virginii holí. Pojďte do knihovny.
Tady je knihovna. Má oblíbená místnost tu.
Bezplatná Wi-Fi je po celé budově. To je jeden z mých nejoblíbenějších bytů.
Výhled. Asi jeden z mých nejoblíbenějších.
Velká ložnice, velká šatna na všechny vaše věci.
Tu se dělají aktivity. Tady probíhá většina kurzů.
Malování, keramika a tak.
Další kurzy jsou v salonku nebo posilovně.
Ve druhém patře máme úžasné kino. Promítáme každou středu a sobotu.
Máte návštěvní hodiny nebo večerku?
Ne. Charles má volnost a návštěvy jsou kdykoli chcete.
- Můžu si sem vzít kávovar? - Přineste si, co chcete. Je to váš domov.
Umění, knihy, mazlíčky.
Máte psa?
Ne. Moje žena...
Moje zesnulá žena byla milovnice zvířat.
Jestli chcete, můžete ho mít.
SOUSEDSTVÍ
Co je tady?
Tu je oddělení péče o paměť.
Říkáme mu Sousedství. Lidi v něm mají neustálý dohled.
Mají vlastní denní program.
Ale ostatní obyvatelé jsou vždy vítáni. Chcete se tam podívat?
Ne, děkuji.
V pořádku.
Půjdeme tudy.
To zní úžasně už nemuset nikdy prát prádlo.
Můžu se nastěhovat? Jo, tohle je perfektní. Co myslíš, tati?
Pokud to pomůže, Charlesi,
naši obyvatelé jsou z pobytu tu nadšení.
Jsou plní života, je o ně dobře postaráno
a jsou spolu.
Pro většinu seniorů není největší hrozbou pro jejich pohodu
nehoda ani zdravotní stav.
Je to samota.
No, rozhodně je o čem přemýšlet.
Nevadí, když se ozveme za pár dní?
Samozřejmě.
„Hodně k přemýšlení“?
- Vysvětlím to. - Ne, Charlesi.
Tato operace vyžaduje, aby ses držel konkrétního plánu s asi deseti fázemi.
První fáze byla, že se tam nastěhuješ.
Chápu. Omlouvám se.
Trochu mě to rozhodilo.
Mám...
Charlesi, mluv se mnou nebo nebudu vědět, co se děje.
Dobře.
Měla tvá žena Alzheimera?
Můj děda ho měl.
Je to brutální.
Celý můj život byl Dědouškem a za šest měsíců
se z něho stal někdo úplně jiný.
Byla v podobném zařízení jako tohle?
Ne. Donutila mě jí slíbit, že může zůstat doma.
Měla strach z toho, co by to znamenalo být
za těmi dveřmi.
Omlouvám se. Já jen...
Nevím, jestli to zvládnu.
Dobře.
Jestli to pomůže,
tak ten hrozný pocit, co máš,
lidi ho překonají.
Jak?
To nevím. Každý je jiný.
Vrátila jsem se do práce.
Vyřešené případy.
Cítila jsem se užitečně.
Babička založila knižní klub.
Moje sestra si fakt ujela na Pokémon GO.
Je jí 42.
Je to divný. Nevím.
Ale... musíš něco udělat.
Zase žít.
Být mezi lidmi.
Jestli z toho chceš vycouvat, slibuju, že to naprosto chápu.
Ale potřebuju znát odpověď zítra ráno.
Dobře, jdu do toho.
Tvým prvním úkolem bude sestavit seznam podezřelých.
Řekni lidem, že děláš videa pro rodinu a všechny je natoč.
- Víš, co bych mohl říct? - Neříkej, že jsi ve videoklubu.
Budu chodit co nejčastěji,
ale občas se sejdeme u mě v kanceláři, protože jsem... Emily ze Sacramenta.
Říkal jsem si, že bych pro tebe měl mít přezdívku. Jako Emerino.
Proboha, to je hnus.
Dobře. Tak fajn. Co takhle Eminem?
Přezdívky jsou hloupé. Říkej mi Emily.
Charlesi, Didi.
- Zdravíčko. - Dobrý den.
Jen jsem přinesla rozpis aktivit.
První týden bude plný zábavy. Jak jde zabydlování?
Jo. Vybalování jde trochu pomalu, ale mám tu Žabku, aby mi pomohla.
Omlouvám se. Takhle říkám Emily.
Skoro všichni jí tak říkají.
Žabka. Roztomilé.
Tak roztomilé, že?
Fajn, tak zítra.
Ahoj, Žabko.
Ahoj.
Víš, co teď držím v ruce?
Tu koláž, cos dělala asi v první třídě.
- Samé tvary. - Bože.
Prosím, neposílej mi to.
To bych neudělal. Je má. Miluju ji.
Víš, co jsi mi řekla, když jsem se ptal, co to je?
Říkalas, že je to pes, který opravuje svou vesmírnou raketu.
Rozbitou raketu. Jasně.
Jo, tehdy mi to přišlo jako to nejlepší, co jsem kdy slyšel.
Taková představivost.
Tak jsem věděl, že jsi dcerou své matky.
Chci jen, abys věděla, že jsem si vzal tvou radu k srdci a našel si projekt.
Vážně? A jaký?
Je to trochu neobvyklé.
Asi ne to, co jsi měla na mysli, ale jsem...
Budu chodit na kurz do domova pro seniory v San Franciscu.
No teda a na jaký kurz?
Jaký kurz? Je to... No, je to...
Je to... Je to... No, je to docela super, víš?
Je to focení...
malování...
kurz zahradničení.
Cože to je?
Jo, je to pěkný.
No, pěstuješ věci
a vyfotíš si je a pak je namaluješ.
Uděláš obraz
podle fotografie.
Je to multidisciplinární.
To zní jako super klub.
Jo, to je. Je to skvělý klub. Kluby jsou super.
Jo. Potkáš lidi a rozšíříš obzory.
Budeš ve městě.
To je prostě nádhera!
Taky si myslím. Hej, víš co?
Promluvíme si zítra. Všechno ti povím.
To by se mi líbilo. Dobře. Ahoj, tati.
Dobře. Ahoj, zlatíčko.
Panebože. To bylo děsivé.
OPERACE PACIFIC VIEW 1. DEN – 6:22
Klasický špion.
STAŘÍK V UTAJENÍ
PODLE „TAJNÝ AGENT“
Překlad titulků: Kateřina Richard