Salut!
Salutare tuturor!
Salut!
Sunt Charles Nieuwendyk,
soțul Victoriei.
Mulți mi-ați pus această întrebare în ultimele trei luni...
„Cum ai știut?
Cum ai știut că această femeie este aleasa ta?”
Ați spus: „Nu semănați deloc.
Tu ești inginer, ea e artistă.
Tu ești crispat, ea e degajată.”
Iar eu am zis: „Ia-o mai moale, mamă!”
Nu spun că nu ar fi adevărat, fiindcă este.
Dar motivul pentru care am știut că ea e aleasa e...
că am avut un gând din clipa când am cunoscut-o.
Un gând insistent.
Nu-mi ieșea din minte.
„Ea e persoana pe care o vreau alături la bătrânețe.”
Ce zici, Vic?
Vrei să îmbătrânești cu mine?
FASCINANT!
C. NIEUWENDYK, OAKLAND, CALIFORNIA EMILY NIEUWENDYK, SACRAMENTO, CALIFORNIA
SAN FRANCISCO, CALIFORNIA ORA 09:26
CĂMINUL PACIFIC VIEW
Iată buba, dle Cubbler.
Nu vă iau banii dacă nu am o posibilitate realistă să rezolv cazul
și nu cred că am.
De ce nu? Nu asta fac detectivii?
Teoretic, da, dar acest cămin de bătrâni e un ecosistem închis.
Nu am acces.
Mai bine vă duceți la poliție.
Nu, poliția va demara o glumă de anchetă a personalului,
vor face haos fără să rezolve nimic și mama se va muta cu mine.
- Ceea ce ar fi... nu ideal. - Îmi pare rău.
Nu cred că e posibil. Nu e ca și cum aș putea...
M-am răzgândit. Preiau cazul.
Cum găsim o asemenea persoană?
Nu folosesc Craigslist sau Reddit.
Un anunț de modă veche în ziar.
Notează!
„Se caută bărbat între 75 și 85 de ani.
Cu abilități tehnice.”
„Se pricepe la tehnologie.”
„Are telefon.”
- De ce bărbat? - Sunt șase femei la un bărbat,
deci o să fie mai de efect.
O bombonică ridată. Îmi place.
Da. Publică anunțul mâine.
Trebuie să-l găsim.
SACRAMENTO, CALIFORNIA ORA 17:28
C. NIEUWENDYK, OAKLAND EMILY NIEUWENDYK, SACRAMENTO
- Bună! Ce mai faci? - Bine. Cum a fost la muncă?
- Bine. Le place propunerea mea. - Bine.
Salut! Cum v-a mers azi?
- Bine. - A fost bine.
S-a întâmplat ceva interesant?
Bine. Nu sunt mai presus de mită.
Cinci dolari pentru primul care îmi spune ceva interesant.
Nu s-a întâmplat nimic.
Nico?
- Am lucrat la mate. - Nu se pune, e ceva zilnic. Wyatt?
- Wyatt? - Ce?
- Ai un răspuns? - La ce?
- Frate... - Nu am auzit.
- Un efort lăudabil. - Da, am încercat.
Oare o să ne zică ceva vreodată?
Tu vorbeai cu ai tăi la vârsta lor?
Da, cu mama, tot timpul. Cu tata...
Despre logistică.
Cea mai rapidă rută spre aeroport? Charles Nieuwendyk știe.
Apropo...
Ce avem aici azi?
E o rețetă?
E o recenzie a unui film care a apărut acum două luni?
Nu. E un articol despre un fals de la un muzeu german.
- Încearcă să păstreze legătura. - Da, e simpatic.
Mă îngrijorează.
Cumva, mama îl scotea din cochilie.
Când era ea în viață, primeau prieteni în vizită,
călătoreau și aveau o viață plină.
Apoi a murit și, în mai puțin de o zi, i-a împachetat toate lucrurile
în recipiente etichetate și le-a depozitat în garaj.
Nu lucrează. Locuiește singur.
Și, în loc să discute cu mine despre lucruri semnificative...
face asta.
- Ar trebui să merg să-l văd. - Da.
Întreabă-l de ruta cea mai rapidă până la el, că știe.
Salutare!
Ia uite! Ați ajuns repede.
Da. Două ore.
- Nu fiți ciudați, mergeți la bunicul. - Salut, Nico!
Bunicule.
Aparatul ăsta de la tine e excelent.
- Îl folosesc zilnic. - Bine.
Îl poți folosi și cu aplicația de pe telefonul tău.
Îmi place să aleg boabele și să apăs pe buton.
Mă simt util.
Vor ceva de băut?
Nu, sorb internetul.
- Te-ai gândit să te întorci la muncă? - Nu, sunt pensionat.
Știu, dar ar fi bine să-ți găsești ceva de făcut.
Ceva semnificativ.
Nu doar să decupezi articole ca să i le trimiți fiicei tale.
E un articol interesant despre inovațiile agricole chiliene.
Grozav, tată! Dar decupajele nu sunt o slujbă.
Știu că nu vorbești despre mama.
Nu e nevoie, dar ea ar fi vrut ca tu...
să fii întreg.
Să trăiești.
Mai știi provocările „de la Charles” de când eram mică?
Să găsesc zece plăcuțe de înmatriculare din alte state
sau să citesc 20 de cărți înainte de Crăciun?
Îți dau o provocare Charles.
Găsește-ți un proiect sau un hobby. Ceva care te motivează.
- Bine. E o provocare bună. - Accept.
- Bine. - Bine.
Gata, băieți, să mergem!
SE CAUTĂ ASISTENT DE ANCHETĂ INTERVIURI DESCHISE
Slujba necesită lejeritate cu tehnologia.
- Aveți un telefon? - Da.
- Mi-l arătați? - E acasă.
Scuze, aveți un celular?
Nu unul fix.
Nu.
Ce să fac?
Trimiteți un mesaj către Julie Kovalenko.
V-am băgat numărul în telefon.
Nu trebuie să fie un mesaj lung. Scrieți: „Bună”.
- Ce faceți? - Nu știu.
Adun chestii în calculator.
Nu-l folosesc prea mult.
Înțeleg. Faceți o poză și trimiteți-mi-o.
Numărul meu e cu numele Julie.
Fiul, fiica?
Nepoata mea l-a desenat.
Doamne! Am un milion de desene ca ăsta printr-o cutie.
Tot ce fac te umple de mândrie.
Și toate proiectele de artă spoite par capodopere cubiste.
Cu ce vă ocupați?
Sunt pensionar acum, dar am predat la facultate.
- Ce anume? - Inginerie.
Plecați acasă!
Mulțumesc tuturor. Vă vom anunța.
Clientul meu are mama cazată la Căminul de bătrâni Pacific View.
Helen Cubbler, 86 de ani.
Fiul ei, Evan, a raportat recent că acest colier cu rubine,
o moștenire valoroasă de familie, a dispărut.
Bănuiește un angajat.
Am înțeles.
Și vreți ca eu...
Ce doriți?
V-ați caza la cămin drept nou locatar.
V-aș da dispozitive de înregistrare
și ați fi sursa mea.
- Cârtița mea. - Omul din interior.
Da. Cred o lună e suficientă să găsim ce căutăm.
Apoi veți spune că v-ați răzgândit și veți pleca de la cămin.
Pare multă muncă pentru un colier furat.
Clientul nu crede.
Pe deasupra, ar putea fi doar „vârful aisbergului”.
Hoții de bijuterii au tendința să lovească des.
Slujba vă aparține, dacă o vreți.
Pot întreba de ce eu?
Vă descurcați cu tehnologia.
Încrezător, dar modest.
Dar, în primul rând, sunteți rezervat.
Sunteți foarte discret.
În multe privințe, un spion clasic.
Bine, mă bag.
Ce urmează?
EXERCIȚIUL 1 OBSERVAȚIE ȘI MEMORIE
Să începem! Ochii la mine, fără trișat.
Descrie oamenii de la masa de lângă.
Un cuplu de tineri.
- Bruneți. - Pe aproape, sunt blonzi.
Cine e la gunoaie?
O femeie, la 20 și ceva de ani. Are tatuaje și cercei largi.
Nu. E un bărbat de vârsta ta.
În spate, la ora 18:00.
Un bărbat singur.
Cămașă roșie și ochelari.
Charles, în spatele tău, la ora 18:00, e o întreagă echipă feminină de softball.
Ghiceai sau...
Ca să fiu cinstit, da, ghiceam.
- E foarte palpitant. - Bine.
EXERCIȚIUL 2 FOTOGRAFIE SUB ACOPERIRE
Fotografie sub acoperire.
Țelul e să nu fii observat.
Te prefaci că pozezi altceva,
apoi prinzi ținta în cadru.
Bine. Vezi cuplul din spatele meu?
Fă-le o poză fără să te observe. Ai înțeles? Ești invizibil.
- Ce viață bună! - Da!
Ce drăguțe sunt, nu?
Vreți să vă fac o poză?
- Nu, mulțumesc. - Nu e nicio problemă. Vă fac eu.
- Bine. Mulțumesc. - Haideți!
- Ce vă aduce pe aici? - Sunt dintr-un club de animale sălbatice.
- Tare! - I-auzi!
Ea e Julie, fondatoarea clubului.
- Bună! - Bună!
- Mi-a părut bine. - La fel.
- Încântată. - Pa, Julie!
Bine...
- Am senzația că te-au observat. - Da.
EXERCIȚIUL 3 OCHELARI DE SPION
Bine. Funcționează casca? Mă auzi?
Da.
Am pornit ochelarii, așa că văd ce vezi și tu.
Ce nebunie!
- Minunat. - Bună!
Bine.
- Mergi normal prin mulțime. - Bună!
- Ține subiectul în raza vizuală. - Salut!
Bine, vezi taraba cu fructe din față?
Pornește o conversație cu vânzătorul.
Ține minte, relaxat, încrezător.
Doar observi.
Bună ziua!
Mă întrebam dacă-mi puteți spune ceva despre piersicile acestea.
Sigur, cu plăcere.
Nu sta atât de aproape.
- Scuze! - Bine...
Vezi tu, eu călătoresc prin lume căutând piersici grozave.
Fac parte dintr-un club de piersici.
De ce mereu un club?
Nu știu. Taci, mă derutezi.
Nu mai vorbi cu mine, în gol!
Scuze. Ador piersicile, frate.
Le cumpăr pe toate.
- Serios? - Da.
- I-ai cumpărat toate piersicile? - Da.
Nu-ți dau banii pentru asta.
Știu.
Așa!
Ne întâlnim cu Deborah Santos Cordero.
I se spune „Didi”.
Ea e directorul executiv.
Tot personalul îi raportează.
Eu sunt fiica ta iubitoare, Emily.
De ce nu poți fi Julie?
Apari online ca având o fiică „Emily”,
dar nu sunt poze cu voi doi.
Doar numele contează.
E mai bine să simplifici povestea.
- Povestea de acoperire. - Da.
Nu te pierde cu firea, omule. Ești gata?
Nu știu, dar nu contează decât că tu crezi că sunt pregătit.
Nu cred asta.
Nu ești deloc pregătit, dar nu mai avem timp.
Totuși, ai încredere în mine,
iar asta îmi dă încredere.
Cred că ești cea mai bună opțiune dintr-o mare de opțiuni nu prea bune.
Asta e tot ce voiam să aud.
- O să fie distractiv. - Bine.
CĂMINUL DE BĂTRÂNI PAACIFIC VIEW ORA 14:28
Charles și Emily?
Didi Santos Cordero, directoarea.
- Bună ziua! - Doriți un tur?
Da, eu și tata credem că e timpul să vedem ce opțiuni avem.
Grozav! Putem începe de aici.
În spate aveți salonul de zi.
Cafea și pateuri dimineața.
Happy Hour în fiecare zi.
Începe la ora 15:00. Bună, Virginia!
Bună, Didi!
Ești înalt.
Mulțumesc.
E părul tău adevărat?
Da.
Bine, să eliberăm holul.
Ținem și evenimente aici.
Muzică, turnee de bridge, cursuri de la profesori universitari.
E perfect. Tata a fost profesor.
- Da? Unde? - La Cal State East Bay, în Oakland.
- Am predat inginerie. - Super!
Două previziuni:
dacă veniți aici, vi se va spune „Profesorul”.
Și va trebui să o goniți pe Virginia. Haideți la bibliotecă!
Asta e biblioteca, printre favoritele mele.
Internetul e gratuit în tot căminul.
Una dintre camerele mele preferate.
Are o priveliște frumoasă cu orașul.
Un dormitor mare, un dulap mare să vă puneți lucrurile.
Asta e sala de activități, unde se țin cursurile.
Pictură, olărit, așa ceva.
Se țin și în salon și în sale de sport.
Avem un cinema extraordinar la etajul doi.
- Pentru miercuri și sâmbătă. - Sunt ore de vizită sau oră de stingere?
Nu. Poate circula liber și îl puteți vizita oricând.
Pot să-mi aduc aparatul de cafea?
Aduceți orice vreți, veți fi acasă.
Artă, cărți, animale de companie.
- Aveți câine? - Nu, soția mea...
Răposata mea soție iubea animalele.
Dacă vreți unul, vă dăm.
CARTIERUL
Ce e acolo?
Centrul de memorie.
Îi spunem „Cartierul”.
Oferim îngrijiri non-stop.
Au program separat.
Dar ceilalți locatari sunt bineveniți.
- Vreți să vedeți? - Nu, mulțumesc.
În regulă. Haideți pe aici.
Sună minunat să nu mai speli rufe. Pot să mă mut și eu?
Da, cred că e perfect. Nu-i așa, tată?
Dacă te ajută cu ceva, Charles,
să știi că locatarii noștri ne iubesc.
Sunt plini de viață, îngrijiți cu atenție...
și sunt împreună.
Pentru majoritatea vârstnicilor, nu accidentele sunt marele pericol.
Ci singurătatea.
Sunt multe de luat în considerare.
- Putem să revenim peste vreo două zile? - Desigur.
„Luat în considerare”?
- Lasă-mă să-ți explic. - Nu.
Operațiunea asta cere să urmezi
un plan foarte precis cu vreo zece faze.
Prima fază e să intri în clădire.
Înțeleg. Îmi pare rău.
Doar că m-a dat un pic peste cap.
Dacă nu-mi vorbești, nu știu ce ai.
Bine.
Soția ta avea Alzheimer?
Ca bunicul meu.
E crunt.
Toată viața a fost Bunul și în șase luni
a devenit cineva de nerecunoscut.
Era la un centru de memorie ca ăla?
Nu. M-a pus să-i promit că va rămâne acasă.
Îi era teamă de ce ar însemna să se afle...
dincolo de ușa aia.
Îmi pare rău. Eu doar...
Nu știu dacă pot face asta.
Bine.
Să știi, apropo de sentimentul ăsta oribil pe care îl ai acum...
Oamenii îl depășesc.
Cum?
Nu știu. Fiecare e diferit.
Eu m-am întors la muncă. Am rezolvat cazuri.
M-a făcut să mă simt utilă.
Bunica mea a înființat un club de lectură.
Sora mea s-a apucat de Pokémon GO.
Are 42 de ani. E ciudat, nu știu ce să zic.
Dar... trebuie să faci ceva.
Alătură-te lumii!
Fii în preajma oamenilor!
Dacă vrei să te retragi, îți jur că te înțeleg perfect.
Dar am nevoie să decizi până mâine-dimineață.
Bine. Mă bag.
ZIUA MUTĂRII
Prima ta slujbă va fi să întocmești o listă de suspecți.
Pretinde că faci clipuri pentru familie
și filmează-i pe toți.
Știi ce pot pretinde?
Nu că ești într-un club AV.
Te voi vizita cât pot de des, dar ne vom vedea și la birou,
fiindcă sunt din Sacramento, chipurile.
Mi-ar trebui o poreclă pentru tine, poate „Emerino”.
Sună oribil.
Bine. Atunci... Eminem?
Poreclele sunt stupide. Spune-mi Emily.
Charles, sunt Didi.
- Bună! - Bună!
Am venit să-ți aduc programul.
Multe activități distractive. Te-ai instalat ușor?
Da. E greu cu despachetatul,
dar mă ajută Broscuța.
Scuze, e porecla mea pentru Emily.
Toată lumea îi zice așa.
Broscuța? Simpatic!
Foarte drăguț, nu-i așa?
Bine, ne vedem mâine.
Pa, Broscuță!
Bună!
Știi ce țin acum în mână?
Colajul pe care l-ai făcut în clasa întâi.
- Toate formele. - Doamne! Nu mi-l trimite.
Niciodată. E al meu. Îmi place.
Mai știi ce mi-ai spus când te-am întrebat ce e?
Ai spus că e un câine care-și repară nava spațială.
Nava stricată, da.
Mi s-a părut cel mai tare lucru imaginabil.
Ce imaginație bogată!
Așa am știut că ești fiica mamei tale.
În fine, voiam să-ți spun
că te-am ascultat și mi-am găsit un proiect.
Da? Ce anume?
E puțin ieșit din comun.
Probabil nu ceea ce mi-ai fi sugerat, dar...
Fac un curs la un cămin de bătrâni din San Francisco.
Zău? Ce curs?
Ce curs? Păi...
E... destul de mișto, să știi.
E cu fotografie...
cu pictură...
și grădinărit.
- Ce? - Da, e super.
Crești chestii și faci poze, apoi pictezi.
Faci un tablou...
pe baza pozei.
E o chestie multidisciplinară.
Pare un club mișto.
Așa e, un club mișto. Cluburile sunt tari.
Da. Îți lărgești orizonturile.
O să fii în oraș. E minunat.
Și eu cred la fel. Știi ce?
Hai să-ți povestesc mâine.
Mi-ar plăcea mult. Pa, tată!
Bine. Pa, scumpo.
Doamne! A fost înfricoșător.
OPERAȚIUNEA PACIFIC VIEW ZIUA 1 - ORA 06:22
Un spion clasic.
UN OM ÎN INTERIOR
DUPĂ FILMUL „EL AGENTE TOPO”