Вітаю.
Усім привіт.
Вітаю.
Я Чарльз Нювендайк,
чоловік Вікторії.
За минулі три місяці мені часто ставили одне запитання.
«Звідки ти знав?»
«Звідки ти знав, що ця жінка — твоя доля?»
Нам казали: «Ви геть не схожі».
Нам казали: «Ти інженер, а вона художниця».
Нам казали: «Ти відлюдько, а вона класна».
На що я відповідав:
«Боже, мамо, дай спокій».
Не тому, що це неправда.
Це щира правда.
Але я знав, що вона — моя доля,
бо щойно ми познайомилися, у мене виникла одна думка.
Ця думка ніяк мене не покидала.
Засіла в голові.
«Ось та людина,
з якою я хочу зістарітися».
Що скажеш, Вік?
Зістаримося разом?
ПРЕЦІКАВО!
Ч. НЮВЕНДАЙК, ОКЛЕНД, КАЛІФОРНІЯ ЕМІЛІ НЮВЕНДАЙК, САКРАМЕНТО, КАЛІФОРНІЯ
САН-ФРАНЦИСКО, КАЛІФОРНІЯ, 09:26
ПАНСІОНАТ «ПАСИФІК В'Ю»
Розумієте, пане Кабблере,
я не хочу брати з вас гроші, якщо шанси на розкриття справи невеликі.
А вони невеликі.
Чому?
Детективи ж цим і займаються.
Загалом — так, але цей пансіонат — закрита екосистема.
У мене немає доступу.
Чесно, вам краще піти в поліцію.
Ні. Поліція проведе якесь недорозслідування,
нічого не знайде, нацькує всіх проти моєї матері,
і тоді вона переїде до мене.
- А це було б не найкращим варіантом. - Вибачте.
Але це просто неможливо. Не можу ж я...
Я передумала. Я беру справу.
ОПЕРАЦІЯ «ПАСИФІК В'Ю»
Як нам вийти на таку людину?
Вони не дуже сидять в інтернеті.
Я думала подати старе-добре газетне оголошення.
Записуй.
«Шукаємо
чоловіка від 75 до 85 років,
який знається на техніці».
«Вміє користуватися».
«Має телефон».
Чому саме чоловіка?
Жінок там вшестеро більше, ніж чоловіків, тому його радше приймуть.
Зморшкувата приманка. Мені подобається.
Так. Завтра виставиш оголошення.
Нам треба когось знайти.
САКРАМЕНТО, КАЛІФОРНІЯ, 17:28
Ч. НЮВЕНДАЙК, ОКЛЕНД ЕМІЛІ НЮВЕНДАЙК, САКРАМЕНТО
Привіт, як ти?
Добре. А ти, як робота?
- Добре. Моя пропозиція зайшла. - Добре.
Привіт, хлопці. Як ваш день?
- Добре. - Нормально.
Може, сталося щось цікаве?
Гаразд, я не цураюся хабарів.
П'ять баксів першому,
хто розповість щось змістовне про свій день. Джейсе?
Нічого не сталося.
Серйозно, нічого не сталося.
Ніко?
Ходив на математику.
Вона в тебе щодня. Не рахується.
- Ваятте? - Що?
Придумав відповідь?
- На що? - Старий.
Я не чув.
Ти старалася.
Так. Я спробувала.
Вони колись з нами заговорять?
Ти говорила з батьками в їхньому віці?
З мамою говорила. Постійно.
З татом?
Переважно про логістику.
Цікавить найшвидший маршрут до аеропорту? Спитай Чарльза Нювендайка.
До речі...
Так, що в нас сьогодні?
Може, рецепт?
Чи рецензія на фільм, який вийшов два місяці тому?
Ні. Стаття про підробку в німецькому музеї.
- Він просто хоче підтримати зв'язок. - Знаю. Це мило.
Я переживаю за нього.
Знаєш, мама вміла витягнути його з панцира.
Коли вона була жива, вони кликали друзів на вечерю,
подорожували, жили яскравим, повноцінним життям.
А коли вона померла, він за день поскладав усі її речі
в акуратно підписані контейнери й поставив їх у гараж.
Він не працює. Він живе сам.
А замість того, щоб поговорити зі мною про щось значуще, він просто...
робить це.
- Я маю його навідати. - Так.
Спитай найшвидший маршрут до його дому.
Зазвичай він має рацію.
Усім привіт.
Ого, ви швидко доїхали.
Так, за дві години.
- Не стійте, обійміть дідуся. - Привіт.
- Ніко, привіт. - Привіт, дідусю.
Кавоварка, яку ви мені подарували, просто чудова.
- Я користуюся нею щодня. - Добре.
Нею можна керувати з додатка. Я завантажила тобі.
Мені подобається вибирати зерна й натискати кнопку.
Почуваюся при ділі.
Може, вони теж хочуть пити?
Ні. Вони тамують спрагу інтернетом.
Ти не думав повернутися на роботу?
Ні, я на пенсії.
Знаю.
Але було б гарно, якби ти знайшов собі якесь заняття.
Знаєш, щось значуще.
А не просто вирізати газетні статті й надсилати їх доньці.
Це цікава стаття про фермерські нововведення в Чилі.
Чудово, тату.
Але надсилати вирізки — це не робота.
Я знаю, ти не любиш говорити про маму.
Тому можемо не говорити про неї, але ти знаєш, що вона хотіла б, щоб ти
рухався далі,
жив своє життя.
Добре. Пам'ятаєш, у дитинстві ти кидав мені виклики Чарльза?
Знайти десять номерних знаків з інших штатів,
прочитати 20 книжок до Різдва?
Я кидаю тобі виклик Чарльза.
Знайди собі проєкт чи хобі. Просто якусь нову пристрасть.
Гаразд. Це хороший виклик.
Приймаю.
- Добре. - Гаразд.
Ну все, ми поїхали.
РОЗШУКУЄТЬСЯ ПОМІЧНИК ДЕТЕКТИВА ПРОВОДЯТЬСЯ СПІВБЕСІДИ
ДЕТЕКТИВНА АГЕНЦІЯ КОВАЛЕНКО
Для цієї роботи потрібно вільно користуватися технологіями.
Маєте телефон?
Так.
Чудово. Покажете?
Він удома.
Вибачте, я мала на увазі мобільний.
Не стаціонарний.
Тоді ні.
Як ви сказали?
Напишіть повідомлення Джулі Коваленко.
Я зберегла вам свій номер.
Не обов'язково щось довге. Просто напишіть «привіт».
Що ви робите?
Я не знаю.
Я в калькуляторі. Просто додаю все підряд.
Я нечасто ним користуюся.
Так, я розумію.
Сфотографуйте щось і надішліть мені.
Я зберегла свій номер як «Джулі».
Син? Донька?
Племінниця намалювала.
Боже, в мене мільйони таких десь у коробці.
Що б вони не зробили, ми так пишаємося.
Кожен малюнок з закарлючками видається шедевром кубізму.
Ким, кажете, ви працюєте?
Я вже на пенсії, але працював професором у коледжі.
- З чого? - З інженерної справи.
Йдіть додому.
Усім дякуємо. Ми з вами зв'яжемося.
Матір мого клієнта живе в пансіонаті для літніх «Пасифік В'ю».
Гелен Кабблер, 86 років.
Нещодавно її син Еван виявив, що це рубінове кольє,
цінна сімейна реліквія, зникло.
Гадає, його вкрав хтось з персоналу.
Зрозуміло.
Ви хочете, щоб я...
Що я маю зробити?
Заїхати в пансіонат і вдати нового мешканця.
Я надам вам різні записувальні пристрої,
і ви станете моїм агентом.
Моїми очима.
Таємним інформатором.
Так. Гадаю, за місяць ми все вивідаємо,
а потім ви скажете, що передумали, випишетеся й підете геть.
Стільки клопоту заради вкраденого намиста?
Не для клієнта.
До того ж, можливо, це лише верхівка айсберга.
Крадії коштовностей одним набігом не обмежуються.
Тож якщо погодитеся, робота ваша.
Можна спитати, чому я?
Ви вмієте поводитися з технікою.
Ви впевнений, але скромний.
Але головне — я бачу, що ви сторожкий.
Ви не дасте нікому зазирнути у свої карти.
Багато в чому ви класичний шпигун.
Гаразд.
Я в ділі.
Що далі?
ТРЕНУВАЛЬНА ВПРАВА No1 СПОСТЕРЕЖЛИВІСТЬ І ПАМ'ЯТЬ
Починаємо.
Дивися на мене. Не підглядай.
Опиши людей за сусіднім столиком.
Пара. Молода.
Обоє чорняві.
Майже. Вони біляві.
Хто біля смітника?
Жінка. Двадцять років.
Татуювання.
У великих круглих сережках.
Ні. Там стоїть твій ровесник, ще й чоловік.
А одразу за тобою?
Чоловік. Сам.
Червона сорочка й окуляри.
Чарльзе, одразу за тобою сидить ціла жіноча софтбольна команда.
Ти просто вгадував чи як?
Якщо чесно, так, я просто вгадував.
- Це так захопливо. - Гаразд.
ТРЕНУВАЛЬНА ВПРАВА No2 ПРИХОВАНА ЗЙОМКА
Отже, прихована зйомка.
Мета — залишитися непоміченим.
Вдай, ніби щось фотографуєш,
але вистав кадр так, щоб захопити ціль.
Гаразд. Отже, бачиш пару позаду мене?
Сфотографуй їх так, щоб вони не помітили, добре?
Ти невидимий.
Ти таке бачила?
Оце так-так.
Вони такі милі, еге ж?
Зробити вам фотку?
- Ні, дякую. - Ні.
Мені не важко, я сфоткаю.
- Гаразд. Дякую. - Ставайте.
Що вас сюди привело?
Ну, я учасник... природознавчого клубу.
- Ого, клас. - Круто.
Це Джулі, засновниця клубу.
- Привіт. - Привіт.
- Дуже приємно. - Було весело. Навзаєм.
- Дуже. - Бувай, Джулі.
Гаразд.
- Здається, вони тебе помітили. - Так.
ТРЕНУВАЛЬНА ВПРАВА No3 ШПИГУНСЬКІ ОКУЛЯРИ
Добре. Навушник працює? Ти мене чуєш?
Так.
Гаразд. Окуляри на місці,
тому я бачу все те саме, що й ти.
Капець просто.
- Чудово. - Привіт.
Так, добре.
- Пройди крізь натовп. Спокійно. - Вітаю.
- Ти маєш дивитися прямо на ціль. - Привіт.
Гаразд. Бачиш прилавок з фруктами перед тобою?
Спробуй поговорити з продавцем.
Пам'ятай: невимушено, впевнено.
- Ти просто спостерігач. - Привіт.
Якщо можна, я хотів би поставити запитання про ваші персики.
Так, авжеж. Залюбки відповім.
Можеш трохи відійти.
- Вибачте. - Гаразд.
Бачте, я мандрую світом у пошуках смачних персиків.
Я учасник персикового клубу.
Чому ти завжди в клубі?
Не знаю. Тихо, ти мене збиваєш.
Сам тихо, ти говориш ні з ким.
Вибачте. Я просто обожнюю персики.
Знаєте, я візьму всі персики.
- Справді? - Так.
- Ти щойно викупив усі його персики? - Так.
Цих витрат я тобі не відшкодовую.
Я знаю.
Гаразд.
У нас зустріч з Деборою Сентос Кордеро.
Усі звуть її Діді.
Вона виконавча директорка.
Їй підзвітний весь персонал.
Я твоя любляча донька, Емілі.
Чому не Джулі?
У твоїх соцмережах згадується донька на ім'я Емілі,
але пов'язаних з нею фоток немає.
Важливе лише ім'я.
Та й краще не заплутувати твою легенду.
Легенда.
Так, легенда.
Тримай себе в руках. Ти готовий?
Не знаю, але це неважливо.
Головне, що ти думаєш, що я готовий.
Я зовсім так не думаю.
Ти геть не готовий, але час вийшов.
Добре, нехай. Але ти віриш у мене,
і це додає мені впевненості.
Я думаю, що ти найкращий варіант з-поміж купи не надто хороших варіантів.
Саме це я й хотів почути.
- Буде весело. - Гаразд.
ПАНСІОНАТ «ПАСИФІК В'Ю», 14:28
Чарльз і Емілі?
Я Діді Сентос Кордеро, директорка.
- Привіт. - Хочете екскурсію?
Так. Ми з татом подумали, що пора дослідити наші варіанти.
Чудово. Почнімо одразу звідси.
За вами кімната відпочинку.
Щоранку свіжа кава й тістечка.
Щодня — щаслива година.
Початок о третій.
Привіт, Вірджиніє.
Привіт, Діді.
Ти високий.
Дякую.
Це твоє справжнє волосся?
Так.
Гаразд, добре.
Рухаємося далі.
Тут також проходять заходи.
Музика, турніри з бриджу, лекції університетських професорів.
Чудово. Мій тато був професором.
Справді? Де?
У Каліфорнійському державному, в Окленді.
Викладав інженерію.
Зрозуміло.
Два передбачення.
Якщо заселитеся, вас точно кликатимуть «Професором».
А ще доведеться відбиватися від Вірджинії.
У бібліотеку.
Бібліотека. Одна з улюблених приміщень.
Wi-Fi всюди безплатний.
А ось одна з моїх улюблених кімнат.
Такий краєвид. Теж серед моїх улюблених.
Простора спальня, велика шафа для всіх ваших речей.
Кімната для гуртків.
Тут проходить більшість занять.
Живопис, кераміка, всяке таке.
Решта — у кімнаті відпочинку й спортзалі.
На другому поверсі в нас чудовий кінотеатр.
Кіно щосереди й щосуботи.
А є години відвідування чи комендантська?
Ні. Чарльз не обмежений часом, так само відвідувачі.
Можна принести свою кавоварку?
Принось що хочеш. Це твій дім.
Картини, книги, домашні тваринки.
У тебе є собака?
Ні. Це моя дружина...
Це моя покійна дружина любила тварин.
Ну, якщо захочеш, заводь.
СУСІДИ
А що там?
Мешканці з втратою пам'яті.
Крило зветься Сусідами і пропонує цілодобовий меднагляд.
У них свій денний розклад.
Але решті мешканцям завжди раді.
Хочеш подивитися?
Ні. Дякую.
Добре.
Ходімо сюди.
Ніколи більше не прати? Справжня мрія.
Можна мені так?
Що ж, по-моєму, тут ідеально. Що скажеш, тату?
Чарльзе, хочу запевнити,
нашим мешканцям до душі «Пасифік В'ю».
Тут вони активні, про них добре дбають,
і вони разом.
Для більшості літніх людей
найбільшу загрозу становить не нещасний випадок чи хвороба,
а самотність.
Що ж, тут є над чим подумати.
Ти не проти, якщо ми вирішимо через кілька днів?
Авжеж.
Є над чим подумати?
- Я поясню. - Ні, Чарльзе.
У цій операції ти маєш дотримуватися
дуже конкретного плану з десяти етапів.
Етап перший: заселитися в пансіонат.
Я розумію. Вибач.
Мене просто трохи накрило.
Я щось...
Розкажи мені, інакше я не знатиму, у чому річ.
Гаразд.
У дружини була деменція?
У мого дідуся теж.
Нещадна хвороба.
Він усе життя був моїм дідунем, а тоді за пів року
просто став кимось зовсім іншим.
Вона жила в такому відділенні, як там?
Ні. Я мусив пообіцяти, що вона залишиться вдома.
Вона боялася того, що означає опинитися
за такими дверима.
Вибач, я просто...
Я не знаю, чи зможу.
Гаразд.
Тоді просто скажу,
що жахливе горе, яке ти переживаєш...
від нього оклигують.
Як?
Не знаю. Кожен по-різному.
Я повернулася до роботи.
Розкривала справи.
Так я почувалася при ділі.
Бабуся зібрала книжковий клуб.
Сестра дуже захопилася Pokémon GO.
Їй 42.
Трохи дивно. Я не знаю.
Просто треба за щось узятися.
Вийти у світ.
Оточити себе людьми.
Слухай, якщо вирішиш відмовитися, чесно, я все зрозумію.
Але мені потрібна відповідь до завтра.
Добре, я в ділі.
Твоє перше завдання — скласти список підозрюваних.
Скажи людям, що знімаєш відео для рідних,
і зніми всіх на камеру.
Знаєш, що можна сказати?
Тільки не кажи, що ти у відеоклубі.
Я заходитиму, скільки зможу,
але часом зустрічатимемося в мене в офісі, якщо я вже... Емілі з Сакраменто.
Я якраз думав, що треба дати тобі прізвисько. Емеріно?
Боже милий, який жах.
Добре, нехай. Може, Емінем?
Прізвиська відстій. Називай мене Емілі.
Чарльзе, це Діді.
- Привіт. - Здоров.
Я хотіла занести наш розклад.
Багато цікавого у твій перший тиждень. Влаштовуєшся?
Так. Трохи повільно розпаковуюся, але Жабка мені допоможе.
Вибач. Це моє прізвисько для Емілі.
Її майже всі так кличуть.
Жабка. Мило.
Дуже мило, правда?
Гаразд. До завтра.
Бувай, Жабко.
Привіт.
Знаєш, що я зараз тримаю?
Твій колаж з класу першого.
- З фігурами. - Боже.
Прошу, не надсилай його.
Нізащо, він мій. Я його обожнюю.
Пам'ятаєш, що ти сказала, коли я спитав, що це?
Що це пес, який лагодить свій космічний корабель.
Зламаний корабель. Так.
Я ще подумав, що ніколи не чув нічого кращого.
Такий політ уяви.
Тоді я зрозумів, що ти донька своєї матері.
Але я дзвоню сказав, що дослухався до твоєї поради
і знайшов проєкт.
Справді? Який?
Ну, він трохи незвичний.
Мабуть, ти не таке собі уявляла, але я...
Я записався на курс
у пансіонаті для літніх людей в Сан-Франциско.
Нічого собі. Що за курс?
Що за курс? Ну... він...
Знаєш... Там круто придумали, розумієш?
Це фотографічно...
знаєш, живописний...
курс садівництва.
Це як?
Так, дуже круто.
Вирощуєш усякі рослини,
тоді фотографуєш, а потім малюєш.
Ти пишеш картину
зі своїх фотографій.
Такий мультидисциплінарний.
Звучить як класний клуб.
Так, справді, класний клуб. Клуби — це круто.
Так. Знайомства, нові горизонти.
Будеш у місті.
Це просто чудово.
Я теж так думаю. Знаєш що?
Поговоримо завтра. Усе тобі розповім.
Залюбки. Гаразд. Бувай, тату.
Добре. Бувай, серденько.
Боже мій, це було страшно.
ОПЕРАЦІЯ «ПАСИФІК В'Ю», ДЕНЬ 1, 06:22
Класичний шпигун.
ТАЄМНИЙ ІНФОРМАТОР
ЗА МОТИВАМИ «ТАЄМНОГО АГЕНТА»
Переклад субтитрів: Софія Семенко