Джулі, зараз 6:51.
Ранок прохолодний.
Трохи хмарний.
Я записую своє перше повідомлення.
Кінець повідомлення.
ЕМІЛІ
Трясця.
Що мені...
Ні.
Привіт, сонце.
Ого, чому ти так близько до телефону?
Вибач. Ніяк не розберуся з цією штукенцією.
Я дзвоню, щоб побажати успіхів
на першому фото-живописно-садівничому занятті.
Дякую, так.
Знаєш, я якраз виходжу.
Якраз зачиняю вхідні двері.
Спускаюся сходами.
Сідаю в машину — і в дорогу.
Мабуть, я вже краще піду.
Добре. Бувай, тату.
Молодець, Нювендайку.
ТАЄМНИЙ ІНФОРМАТОР
Я принесла все, що ти забув спакувати.
Тут білизна, зубна нитка й електроковдра.
У тебе холодно?
Ні, я просто багато про них чув.
Подумав, якщо ти вже вийшла.
Вона коштувала 110 доларів.
Точно, поглянь.
Я придумав фішку для свого шпигунського амплуа.
Чарльз-шпигун носить нагрудну хустинку.
З нею я в шпигунському режимі.
Звичайний Чарльз. Чарльз-шпигун. Звичайний. Чарльз-шпигун.
Ти ж розумієш, що тут ти завжди маєш перебувати в шпигунському режимі?
Тоді ця красуня не знімається.
Добре. Сьогодні другий етап.
Не привертай уваги, знайомся, починай складати список підозрюваних.
Ти готовий? Узяв телефон?
Окуляри з камерою?
Диктофон? Ти просто торкаєшся різних частин тіла?
Так. Забув усе в кімнаті. Я просто як на шпильках.
Я миттю.
Дякую, так.
Привіт, я Чарльз.
Я Джейлен. Дуже приємно.
Ласкаво просимо. Я один з водіїв.
Привіт, я Чарльз.
А я Джен.
Ну привіт, Джен.
Я тут новенький.
Я нічого не хочу.
Чого ти не хочеш?
Твоїх товарів. Вали звідси.
Джулі, зараз 9:02.
Я вже познайомився з багатьма можливими контактами,
а зараз піду на сніданок.
Джулі, зараз 9:03.
Я передумав.
Краще ще трохи поспостерігаю, перш ніж сідати за стіл.
- Привіт, Чарльзе. - Діді.
- Привіт. - Як сніданок?
Я взагалі не дуже по сніданках.
Мабуть, повернуся нагору й розпакую решту пожитків.
Добре. Ще побачимося.
Добрий ранок, Професоре.
Ласкаво просимо в «Пасифік В'ю».
Я Флоренс, а це Вірджинія.
Ми вже знайомі. Я ж казала, йому пасують костюми.
Зголоднів?
Знаєте, я не дуже по сніданках.
Уже одинадцята. Час обідати.
- Ходімо, пане вчителю. - Але... Ну добре.
Тобі сподобається.
- Де ти взяв такий костюм? -«Брукс Бразерс»?
На дотик дорогий.
Усе так смачно звучить. Не знаю, що й замовити.
Добридень, пані. Вам як завжди?
Так. А йому сендвіч бекон-салат-помідор і лимонад з холодним чаєм.
Як знала.
Викроїш йому шматочок чизкейка?
Він на вечерю.
Будь ласка.
Це його перший день. Чарльзе, це Лаверн.
Вона працює на обідах по буднях.
Така красуня, така приємна дівчина. Принесеш нам три чизкейки?
Останній раз.
То чому ви прикрасили мої двері?
Ми всім таке влаштовуємо.
Ми неофіційний гостьовий відділ «Пасифік В'ю».
Запишися на понеділкові заняття.
Але не ходи на йогу до Ненсі,
а то знадобляться нові ноги.
Я не займаюся йогою.
Я гнучка від природи.
Головне тут — щаслива година починається о третій.
Лягати о восьмій вартує вже тому,
щоб починати пити о третій.
Так.
Він тямить.
Віллєшся без проблем.
КОЛЕДЖ ОРАНЖ-ҐРОУВ, 14:26
Вибач, навалилося роботи. Уже виходжу.
Пам'ятаєш, малі хотіли батут,
і ми вгадували, хто перший зламає кістку?
Господи.
Хто і наскільки все погано?
Постаралися всі троє.
Отже, спочатку вони побачили м'яч.
Потім побачили драбину.
- А тоді побачили батут. - Правильно.
Вони хотіли закинути м'яч, вилізши на драбину
й підстрибнувши до кільця з батута?
Ніко спробував, а тоді полетів сторчма й приземлився на зап'ястя.
А тоді, поки Ніко кричав від болю,
Джейс затягнув Ваятта на батут
і зістрибнув з драбини, щоб Ваятт підлетів до кільця,
але натомість полетів Джейс,
а за ним полетів Ваятт
і приземлився на Ніко.
Так усі все собі й поламали.
Чуєте, я забув взуття в лікарні.
Дякую.
Хочу показати все своїй доньці.
А це в нас...
Беверлі.
- Беверлі й Пеґґі? - Пеґґі.
Два красиві імені для двох красивих панянок.
Вірджинія казала, що ти нас причаруєш.
А, ця.
Вона така вертихвістка.
- Стережися її, Професоре. - Добре.
Привіт, сонце.
Я щось для тебе маю.
Я працювала в театрі костюмеркою.
Я роблю такі вітальні подарунки всім новим мешканцям.
Вона з постановки «Хлопців і лялечок».
Як і моя сукня.
Дякую...
- Ґледіс. - Ґледіс. Вибач. Чарльз.
Хочеш чогось випити?
Я на таких посиденьках не затримуюся.
Перше правило шоубізнесу: глядачі мають хотіти ще.
- А я не відмовлюся, Професоре. - Добре.
Спитаймо його.
- Чарльзе, Беверлі. - Попрошу «Мангеттен».
Звісно, чудовий вибір. Я тільки швиденько заґуґлю «Мангеттен».
Джейлен, правильно?
Ти ж наче казав, що ти водій?
Так. Ґарретт зірвав спину.
А Діді з самого початку мені сказала,
що тут ніколи не кажуть: «Це не моя робота».
Можна я?
«Мангеттен» — моя спеціальність.
- Звісно. - Це був коктейль моєї дружини.
А з нас вийшла гарна команда.
Чарльзе, ми від тебе не відступимося.
Еліот. Віскі без льоду, так?
Будь ласкавий.
А ти не куриш сигари?
Я беру лише найкращі, з самої Куби.
- Справді? - Ну, не з самої-самої з Куби.
З тютюнової крамниці. Ну але вони купують з Куби.
Приєднуйся якось.
Нам, котярам, треба триматися купи в цьому курнику.
Насправді ти здивуєшся,
як гарно котячі вживаються разом з курками.
- Що? - О, дами.
Де ви заподілися?
Сам знаєш, ми мали трохи спізнитися для стилю.
І чому ти стоїш за баром?
Сюди ж переїжджають, щоб більше не працювати.
Тому що він світський чоловік.
Я вип'ю твій знаменитий «Мангеттен».
- Може, змішати тобі віскі-саур? - Може, змішаєшся звідси?
Рухайся, Професоре. Я хочу брудний коктейль.
Брудний «Мангеттен»?
«ПАСИФІК В'Ю», ЩАСЛИВА ГОДИНА, 17:29
Ніякого сорому.
Ти був професором інженерної справи.
Тобі подобалося?
Так, дуже.
Я люблю структури, головоломки.
Мені добре вдається знаходити рішення.
Схоже, тобі не завадить випити.
З мене вже досить, але дякую.
Класно, що ти трохи розслабився.
Востаннє я так напивався на концерті Джексона Брауна в 1975-му.
- Так. - А коли ти востаннє курив траву?
На концерті Джексона Брауна в 1975-му.
Це найкрасивіший міст у світі.
Від оригінального дизайну Джозефа Штрауса
відмовилися, бо той був надто потворний.
Довелося починати все спочатку.
Ерудиції тобі не позичати.
Так.
Я дуже ерудований.
Викладачам по-іншому не можна, тому я вивчив багато фактів.
Я написав цілу книжку про міст «Золота Брама».
Вона називається...
«Мости округу Медісон».
Ні, це інша книжка.
Там знімається Меріл Стріп.
Я не можу пригадати назву своєї книжки.
А я ж її написав!
Стає прохолодно. Може, ходімо всередину?
Особисто я хочу послухати ще про мости.
Може, розкажеш мені більше фактів завтра за вечерею?
Залюбки.
Добрий ранок.
Слава богу.
Кава.
Цілком очевидно, що одна з них була для мене.
- Але... - Вибач.
Забирай, бо ти досі або п'яний, або з похмілля, або два водночас.
Слухай, Чарльзе,
коли я сказала не привертати уваги, що, по-твоєму, малося на увазі?
Я не привертав, я...
Я познайомився з купою людей, але дуже обережно. Влився в колектив.
До твоєї спини прилипла ціла піца.
Слава богу. Слона з'їв би.
Тож...
- Ні, так краще. - Добре.
Я підготував звіт.
Викурив учора трохи трави, щоб не виділятися.
Інакше виникли б підозри.
- Вибач, це й був твій звіт? - Ага.
Тут таке коїться!
Як у старших класах.
Я зовсім такого не очікував. Знаєш...
Тут люди дружать своїми групками, вони...
Вони розбишакуваті, вони хтиві.
Хтось запросив мене вчора на побачення.
Але хто?
Гаразд, послухай.
Це, звісно, не вбивство Кеннеді,
але намисто Гелен Кабблер справді вкрали.
Я не хочу зірвати справу, бо ти накурився
і вимастив м'ясною піцою електроковдру за 110 доларів.
Так, твоя правда. Що далі?
Вийди на Гелен.
Вона не знає, що син нас найняв. Він не хоче її непокоїти.
Тому... дружній привіт.
А також, якщо загалом...
візьми себе в руки.
Дякую.
А це я, Стівен, Мері-Бет, Едґар і Девід.
Ми на мості.
А це ми з Мері-Бет стоїмо перед готелем.
Звісно, Девіда не видно, бо він нас фотографує.
- Я не хочу тебе затримувати, Гелен. - А ще...
Нічого страшного.
А це Стівен, Едґар і Едґарів друг Білл.
Вони сидять у ресторані.
А це...
- Хто ж це нас сфотографував? - Гелен, вибач.
Вибач, будь ласка, але мені треба в інше місце.
Але був радий поговорити, міс Кабблер.
Я не Гелен Кабблер.
Я Гелен Брейтвейт.
Хочеш побачити фотографію Гелен Кабблер?
- Я точно маю. - Мабуть, вартувало б, так.
Так, гадаю, вона в цьому альбомі.
Тож, міс Кабблер.
- Ви ж міс Кабблер? - Так.
Добре.
Вам подобається в «Пасифік В'ю»?
Тут надто туманно, аби щось подобалося.
Я щойно заїхав, тому ще трохи вагаюся.
Але ви почуваєтеся тут у безпеці?
Мені не подобається, що через туман не видно горизонт.
Так, але крім туману, загалом ви...
Хіба та пройда Вірджинія вам ще все не показала?
Чому ви допитуєте мене?
Знаєте, мені просто цікаво, чи почуваєтеся ви тут безпечно.
Наприклад, чи зачиняєте двері, коли виходите?
Чи... Що ви робите?
Мені не подобається ця бесіда.
Не треба. Будь ласка, не смикайте, благаю.
Я нічого не роблю.
Не смикайте, будь ласка. Ну годі вам. Не смійте.
Не треба.
Бачу, ти познайомився з Гелен Кабблер.
Діді, мені так прикро.
Нічого.
Вона часом буває дратівливою.
Останні кілька тижнів вона як на голках.
Каже, що в неї вкрали кольє.
Для протоколу — я в це не вірю.
Але ти її сполохав, тому, будь ласка, краще оминай її.
Так. Можна спитати,
чому ти не думаєш, що кольє вкрали?
Я давно в цій справі.
Зазвичай, коли щось «вкрали»,
воно знаходиться десь між подушками.
Питання щодо безпеки можеш ставити мені.
Мій пріоритет — безпека й комфорт нових мешканців.
Це ти підіслала до мене Флоренс з Вірджинією, так?
- Вони мої помічниці. - Зрозуміло.
Допомагають пристосуватися.
Але Вірджинія прийшла б до тебе в будь-якому випадку.
Джулі, зараз 14:36.
Скажу тобі чесно, сьогодні не без кількох промахів.
Але в мене є припущення.
Учора я говорив з жінкою на ім'я Джен.
- Вали звідси. - Відповідала наїжачено.
Ніби хотіла щось приховати.
Якщо складати список підозрюваних, я поставив би її на перше місце.
СВІТЛОЇ ПАМ'ЯТІ ДЖЕН В. МАЙКЛ
Джулі, Джен померла.
Я вже так чекаю на наше сьогоднішнє побачення.
Так, я також.
Ввечері побачимося.
Гаразд.
НЕ ЛІЗЬ
Привіт, сонце.
Ґледіс, так?
Я Чарльз, ми познайомилися на щасливій годині.
Так, я пам'ятаю.
Ти часом не бачила щойно нікого біля моєї кімнати?
Не бачила. У наш коридор відвідувачі нечасто забрідають.
Усе одно дякую.
НЕ ЛІЗЬ
Не знаєш, хто повісив?
Не знаю.
Як думаєш, що це значить?
Думаю, це значить, що хтось тебе розкусив,
тому, ймовірно, наша операція закінчиться, не почавшись.
Гаразд, тримай.
Але я ненавиджу помідоровий соус.
Знаю. Тобі я дав тільки масло з пармезаном.
Можна сендвіч з арахісовою пастою і варенням?
Так. Якщо сам зробиш.
Я не можу. Через пальці.
Тобі окремо не готуватимуть.
- Заткнися. - Ваятте.
Добре, сам зроблю.
А де хліб?
У холодильнику.
- А де арахісова паста? - У холодильнику.
Спитай. Я знаю, ти хочеш.
- А де варення? - У холодильнику.
Я не бачу, його тут нема.
- Старий. - Що? Його тут нема.
- Поїмо в іншій кімнаті? - Так.
Супер.
- А де ніж? - Боже милий.
Агов, де ніж?
Батьківський мінімум — щоб вони вижили,
але навіть це нам заледве дається.
Часом я боюся, що ми погані батьки. Ми погані?
- Певна річ. - Так.
- Нікудишні, так? - О так.
Варто подумати про те, щоб почати заново.
Дітей ще віддають пожежним станціям?
Так же роблять?
Але серйозно.
Що ми робимо не так?
Джулі, зараз 18:18.
Я збираюся на вечерю з Вірджинією.
Я розмірковував над тим, що сьогодні сталося,
і мені здається,
що я не годжуся для цієї роботи.
Я не тямлю в шпигунстві.
Я...
Я не з правоохоронних органів.
Знаєш, це божевілля.
Я не мав би цього робити.
Я мав би випити келих вина з дружиною,
а тоді піти з нею в собачий парк, щоб вона помилувалася собаками.
Джулі, вибач,
але дарма ти мене вибрала.
Запис стерто.
Дуже тобі дякую, що запросила мене на вечерю,
але я мушу дещо тобі сказати.
Вікторія померла приблизно рік тому.
Усі казали: «Ми час, і ти ще станеш на ноги».
Але цього... ще не сталося.
Я досі кохаю свою дружину.
Мій Стівен пішов шість років тому.
Я довго не могла оговтатися.
А він навіть не дуже мені подобався.
Тому я розумію.
Але не скажу, що не розчарована.
Що ж... ще раз вибач.
Гарної вечері.
О ні, ти не мусиш іти.
Ти ж можеш повечеряти з подругою?
Так, можу.
Слава богу, бо я 40 хвилин робила цю зачіску зі своїм бурситом.
Що тут смачного?
Геть усе.
Якщо хильнути.
Привіт, тату.
Привіт, донечко. Просто дзвоню сказати добраніч.
Як твоє заняття?
Ну, знаєш, мій реманент трохи заржавів,
але потрохи втягуюся.
- А ти як? - Просто неймовірно.
Прекрасний тиждень на Кларк-стріт, 280.
Усі твої внуки тепер з переломами.
В один день?
На одному батуті.
З ними все добре?
Заживе.
Нагорода «Матір року» фактично в мене на полиці.
Ми з Джоелом просто на висоті.
Коли мені було 12, я хотів перестрибнути глибоку канаву
за будинком, а закінчилося двома швами на губах.
А коли тобі було 14,
ти випрасувала волосся на прасувальній дошці.
Бо ти не хотів купувати мені випрямляч.
Волосся виглядало супер.
А пам'ятаєш, коли тобі було 17?
Ти хотіла кудись чкурнути, і спрацювала сигналізація.
Тому ти сказала мамі, що до тебе в кімнату заліз єнот,
і ти просто його виганяла.
Не нагадуй мені помилки дитинства,
я хочу зосередитися на помилках дорослості.
Послухай, усі батьки сумніваються у своїх рішеннях.
Від цього не втечеш.
Але... що ймовірніше?
Що ви з Джоелом, двоє розумних, хороших людей,
з усіх сил стараєтеся заради цих малих, але якимось дивом зазнали невдачі?
Чи що вони втнули якусь дурницю, бо підліткам бракує розуму?
Зазвичай правильним виявляється найпростіше пояснення.
Дякую, тату.
Добраніч, серденько.
Добраніч.
Заходьте.
Погляньте, хто прийшов.
Душа компанії, людина-дискокуля.
- Це ж ти написав? - Ні, що ти таке кажеш?
Побачив, як Вірджинія зі мною фліртує, і приревнував.
Ось про що записка — і ні про що інше.
Якщо чесно, не знаю, чого ще вона могла стосуватися.
Послухай, друже...
Не писав я ніякої записки, а якщо чесно, ти починаєш мені бісити.
Від цього листка тхне сигарним димом.
Добре, це я написав. Яка різниця? Не лізь до Вірджинії.
Між нами стільки всього було.
Вона подарувала мені цей годинник.
«Картьє» 1979 року випуску.
Ось до якого рівня вона звикла.
Її не зацікавить дешева підробка.
Наше вбрання дуже схоже.
- Ну... - Як справи, Еле?
Фургон готовий, якщо треба. Чарльзе, не хочеш у місто?
У фургоні немає місця.
- Є. Там десять місць. - Фургон повний.
Добре, зачекаю зовні.
Працівники можуть просто так заходити?
Деякі. Якщо ви близькі.
Геть з кімнати, диваче.
Вибач. Так.
Записка стосувалася романтичного непорозуміння,
а не мого прикриття.
- Хоч це розгадав. - Яке полегшення.
Добре, тоді вважаймо, що розслідування не постраждало.
Ага, і ще одне.
Схоже, деякі працівники достатньо зблизилися з мешканцями,
щоб заходити й виходити з кімнат
навіть без стуку, тому...
Можливо, саме так хтось украв кольє,
щоб ніхто не помітив.
Добре. Дізнайся, чи хтось з персоналу так само зблизився з Гелен.
Чарльзе, ти молодець.
«Чарльзе, ти молодець».
ЗА МОТИВАМИ «ТАЄМНОГО АГЕНТА»
Переклад субтитрів: Софія Семенко