CĂMINUL DE BĂTRÂNI PACIFIC VIEW
Bună, șefa! Au picat Wi Fi-ul și alarma de la 204.
'Neața, Jaylen! Ce mai faci?
- Mă stresează alarma. - Ai resetat sistemul?
- Fii cu ochii pe Cheryl, sun la IT. - Bine.
Didi, nu merge internetul.
- Îl reparăm acum. - Nu mi se aprinde.
E un pachet de cărți, Sam.
Derek. Bună! Sunt Didi.
Da, ai ghicit. Bine. Ne vedem în zece minute.
Auzi, te ocupi și de Wi Fi?
Habar n-am. Știe cineva de ce pică?
Nu e ceva magic?
Am două mâini stângi!
Mersi și, de asemenea,
Părintele David întârzie la grupul de studiu biblic.
Bine, îl sun.
Nu pe tine. Te-am sunat deja.
Vorbim acum. Vino încoace!
Didi, mă inspiri în fiecare zi
cu tăria și perspicacitatea ta.
Beatrice, uite. E Sergio.
Sergio, bună dimineața!
Ce mai faci?
Susan, ești în biroul meu.
Consiliul locatarilor mi-a aprobat planul de securitate.
Să-l analizăm împreună.
Durează cam două ore.
- Ce-ar fi să mi-l lași? - Fie!
Vrei să auzi ceva ciudat?
- De ce nu? - Nu mai avem solnițe.
Adică avem sare, dar...
Obiectele, solnițele. Ne-au rămas doar vreo zece.
- Câte aveam? - Cred că vreo 50.
- Am pierdut 40 de solnițe? - Da.
- Ce naiba? - Nu e vina mea.
Trebuie să mă ocup de Wi Fi. Mai comand.
Dă-mi-o pe aia.
Bine, dar am nevoie de ea înainte de prânz.
Regretăm, apelul nu poate fi conectat.
'Neața!
Camera 826.
Fir-ar să fie!
La naiba!
CAFENEAUA PHILZ
UN OM ÎN INTERIOR
- 'Neața, Cal. - Salut, Chaz!
Te-ai închis greșit la vestă.
Adună-te, Nieuwendyk. Mulțumesc.
- 'Neața! - 'Neața!
- Unde e Florence? - Probabil lenevește.
Plănuiește petrecerea burlăcițelor de trei zile încoace.
Apropo, m-am gândit la petrecerea burlacilor.
Fie o cină elegantă cu friptură la John's Grill,
fie mergem cu autocarul la Hooters.
Atenție! Faceți loc!
Pe aici.
Înainte, la dreapta.
AMBULANȚA
Ce s-a întâmplat?
Florence s-a dus?
Regret, nu pot dezvălui informații medicale personale.
Așadar, e o zi tristă.
O zi foarte tristă.
Celebrarea vieții lui Florence va fi mâine-seară.
Probabil va dura mult. Avea mulți prieteni.
Robert a fost transferat. Avem un salon la centrul de memorie.
Gladys se va muta mâine.
Rămân două camere libere în clădire.
Mentenanța va face curățenie.
De asemenea, cumva, ne lipsesc vreo 40 de solnițe.
Aș vrea niște suspecți,
începând cu căprioarele de pe holuri.
Atât, deocamdată. Mulțumesc tuturor.
Surpriză! Bună, scumpo!
Bună! Ce cauți aici? Cazul merge bine?
Totul e bine. Azi nu am treabă și voiam să vă văd.
Așa că m-am urcat în tren.
Grozav. Mă bucur că ești aici.
- E un weekend nebunesc. - Mulțumesc.
Am o tonă de treburi.
Nu te deranjez deloc. Sunt invizibil.
Pregătești cina? Aș vrea chinezească.
Fac cinste. Unde sunt nepoții mei chipeși?
Bun!
- Doar atât? - Frate, am mâncat cereale.
- Când? - Acum 20 de minute.
Nu, tată. Ia loc, te rog.
Copiii mă vor ajuta cu vasele, nu?
- Copiii mă vor ajuta? - Dacă bunicul nu te ajută...
- Da. - E o logică solidă, frate.
- Mersi, tată. Apreciez. - Da frate!
Adună-te, Nieuwendyk!
Tatăl tău e bine?
E ciudat că a apărut din senin, nu?
Cred că n-are nimic.
A picat la țanc.
Am o mie de chestii de făcut mâine.
- Te pot ajuta cu orice. - Nu-i va păsa că am plecat.
Petrece timp serios și de calitate cu nepoții lui.
- Am marcat! - Pentru noi.
Stați așa. Liniște!
Răspund.
- Bună! - Unde ești?
Trebuia să fii aici acum două ore.
Da. Nu am ajuns fiindcă sunt în Sacramento.
- Ce? - Mi-am limpezit mintea.
Am venit în vizită la Emily.
- Charles, nu, am... - Julie...
A fost o săptămână foarte grea.
Întâi cu Gladys, acum cu Florence.
Vreau să fiu cu familia mea, deci asta fac.
Bine. Corect.
- Te întorci mâine? - Da. Ne vedem atunci.
Doamne!
Ați spus că puneți pauză. Ce faceți?
O sută patruzeci și patru? Sunt cu o sută prea multe.
Bine. În fine. Iau tot pachetul. În cât timp ajung?
Zece săptămâni?
Bine. Da. Voi completa formularele.
Nu, eu îți mulțumesc, Jeanette.
Bună, Rick! Ce faci?
Da. Sigur. Vin imediat.
SEDIUL CENTRAL PACIFIC VIEW ORA 10:35
Bună, Didi! Scuze că te-am făcut să aștepți.
A fost o zi nebună. Am avut trei întâlniri la rând.
- Ce nebunie! - Bine, hai la etaj.
Mersi că ai venit, Didi. Vrei o cafea?
Da. Sigur.
Espresso? Macchiato? Latte?
Bine. Un latte, te rog.
Super! Lapte, migdale, soia, ovăz, 2%?
Regret acum. Cum ți-e mai ușor.
E ușor. Apăs un buton.
Bine. Ce vrea bucătarul.
Bine, intru direct în brânză.
Comunitățile de pensionari Pacific View intră într-un parteneriat strategic
cu Bynum Southwest.
Doamne! Vă opriți vreodată din fuzionări și achiziții
și reduceri și restructurări?
Nu tocmai. Nu.
Grozav. Ne mănâncă ei sau invers?
E un parteneriat strategic.
Ne mănâncă ei.
Dar e un lucru bun pentru tine, fiindcă au sediul în Bahamas,
așa că vor pe cineva să conducă regiunea noastră.
Vrei să lucrez aici, în corporație?
Nu știu cum să fac asta.
Nu te subestima, Didi. Știm cu toții cât de bună ești.
Ar fi un salariu mai mare și un program mai bun.
Ești în prima linie de 12 ani.
Nu vrei o pauză de la atâta stres?
Mulțumesc.
Uite care-i treaba. Fără lipsă de respect.
Corporația e de cacao. Birocrația e ireală.
M-am rugat de voi patru ore să cumpărați solnițe.
Bine. Lucrează aici și repară asta de sus, nu?
Fii persoana care ajută managerii să cumpere solnițele.
Ce bună e!
Avem aparate la fiecare etaj.
- Cum stăm cu solnițele? - Mă ocup.
- Hai! Da! - Doamne!
- Da! Am marcat! - Doamne!
- Nu! - Doamne!
Dumnezeule!
- Cum? - Doamne!
Bunicule?
Ce s-a întâmplat? Ai câștigat.
Mă bucur pentru mașina mea de fotbal și pentru pălăria ei.
Dar... de ce plângi?
A fost o săptămână foarte grea.
- Șefa, ai o clipă? - Da, ce e?
Îl duc pe Elliott să ia trabucuri, da?
Mă simt ciudat să-l duc acum, din cauza cancerului.
Nu poți vorbi despre problemele lui de sănătate.
El vorbește mereu.
Eu țin telecomanda. Am cancer.
Corect.
Toată lumea îndură veștile proaste altfel.
Unii plâng, alții nu.
Unii fumează trabucuri și devin bătăuși.
Elliott e adult. Nu-l poți infantiliza.
Știu. Pare greșit să-l ajuți să cumpere ceva ce-i va înrăutăți sănătatea.
Bine. Îl duc eu azi.
Mersi.
Asta e tot?
Încă o întrebare la întâmplare.
Relațiile între colegi...
Sunt...
Cum se... E-n regulă?
Sediul central respinge așa ceva.
Da...
De aia îi urăsc toți. Viața e scurtă, bagă mare!
Bună, Tabitha! Bună dimineața!
Bună, Didi!
Adu-mi un suc! Am cancer.
Poți să-mi faci o favoare și să scoți furtunul afară?
Bine.
- Jace? - Da?
- Poți s-o faci acum, te rog? - Da.
- Jace! - Frate, ești obsedată de furtun.
Bunicul mi-a zis să-ți spun că s-a dus să ia cafea. E bine?
- De ce? - I-a murit prietena.
- Poftim? Cine? - Florence. Să-i fie țărâna ușoară!
Nu! Florence a murit?
- Da, frate. Ține pasul. - De unde știi?
Bunicul plângea și nu ne-a spus de ce.
- Am insistat și ne-a spus. - Despre ce vorbiți?
- Mama nu știa de ce e trist bunicul. - A murit Florence.
Ăla e emojiul cu bucătarul.
- Sau că C.J. pleacă în Siberia. - Singapore. Citește o carte.
- Taci! - Cine naiba e C.J.?
Le spune tuturor ce probleme are, numai mie nu?
Ai fost ocupată toată ziua. Nu da vina pe cine știe.
Adică: „Nu da vina pe mesager”?
În fine! Cine știe cunoaște, frate.
Clar!
Du furtunul afară.
Doamne!
O vizită minunată, mersi că m-ați primit.
Sigur te simți bine?
Da.
De ce... Adică, ce...
Mi-au spus copiii că prietena ta a murit.
Da. E trist.
Foarte trist.
ARCO e un Chevron acum.
Când s-a întâmplat asta?
Chestia e că mi-aș dori ca, atunci când pățești ceva,
să poți să-mi spui și mie.
Nu e vina ta că nu poți.
Dar... așa suntem noi.
Ne blocăm. Tu mă eviți,
apoi eu te evit, și nu avem...
E... Știi, noi nu o facem, sau nu putem.
Și vreau s-o putem face.
Cred că ai dreptate.
Ar trebui să discutăm mai mult la următoarea vizită.
O să...
Ai ratat strada gării.
Nu te întorci în tren.
Te duc înapoi la San Francisco. și vom face asta împreună.
- Păi... - Fiecare în parte.
Unde e Jaylen? Mă ducea la tutungerie.
A ieșit să facă ceva. Te duc eu azi.
Uite! Vreau niște solnițe amărâte,
iar compania îmi dă formulare de parcă cer o ipotecă.
Mersi, Obama!
Stai, tu vorbeai serios.
Bine. Să-i dăm drumul.
Ce mai faci?
- Am cancer. - Am auzit.
Uite ce cred eu. Mama era lipiciul emoțional.
Deci, fără ea, noi doi suntem mai puțin conectați.
Pentru că a dispărut lipiciul.
Sau noi suntem o arcadă, iar mama era...
Cum se numește? Cheia de boltă?
- Ai folosit un termen arhitectural. - Așa e.
Vrei să auzi o poveste tare
despre o arcadă de 900 de ani de la o catedrală belgiană?
I-auzi! Sună fenomenal de plictisitor.
Trebuie să-mi spună copiii că ți-a murit prietena?
Eram deja trist
și mi-am zis că n-are rost să te supăr și pe tine.
Ai o viață plină, cu slujba ta, cu copiii și cu Joel.
Și nu vreau să devin o povară.
Dar, tată, asta e problema. Lipsa de comunicare e povara.
Mă apasă că nu suntem apropiați.
Sincer, nu m-am gândit niciodată la modul ăsta.
Măi să fie!
Da. Deci, știi, când...
Scuze!
Ce faci?
Voiam să-l ascult pe Ezra Klein.
Credeam că am rezolvat-o.
- Am rezolvat-o, nu? - Abia am început.
Cum e Virginia?
E inconsolabilă și simt că nu pot face nimic pentru ea.
Tot ce poți face e să fii prezent pentru ea când are nevoie.
Are nevoie de timp cu Florence,
iar asta nu-i pot oferi.
Îmi amintesc când a murit mama. Mă gândeam...
„Încă cinci minute.”
Ce n-aș fi dat pentru încă cinci minute cu ea.
Asta e tot ce ne dorim, nu?
Mai mult timp cu cei dragi.
Ginny a iubit-o pe Florence și te iubește pe tine.
Dumnezeu știe de ce, dar așa e.
Bine, o să aștept în dubă.
Duhnește aici.
Deci ai venit la mine acasă să nu vorbești?
Cred că da.
Tată, asta e o problemă.
Când vrei să eviți să vorbești despre emoții,
cauți compania fiicei tale?
Voiam doar să am o zi liberă de la caz,
de la tristețe, de la orice.
De ce e așa greu de înțeles? Julie a înțeles.
„Julie a înțeles?” Vorbești cu fiica falsă, nu cu cea reală?
Auzi... Unu la mână, nu-mi spune că ești geloasă
și doi, ea măcar recunoaște că nu discută așa ceva.
Dar tu, punctul doi virgulă unu, dispari când vin în vizită.
Pierzi trei ore căutând un nou furtun de grădină.
Am recunoscut că e și vina mea.
Atunci de ce dai vina pe mine?
- Nu știu. Scuze! - Asta faci.
- Așa îmi sună. - Îmi pare rău!
SAN FRANCISCO ORA 16:53
Auzi...
Nu avem motiv de grijă.
Cred că astea sunt...
probleme complexe emoționale...
și toate se rezolvă de la sine.
A fost... ceva.
Pot să te întreb ceva serios?
Cum vom ști când vom avea genul de relație pe care ne-o dorim?
Nu știu. Eu...
O să ne dăm seama.
Pentru că nu cred că voi putea să mă simt vreodată confortabil...
încărcându-te cu lucrurile triste din viața mea.
Dar unele dintre ele sunt și ale mele.
Așa se vindecă oamenii, tată.
Știi? Își împărtășesc tristețea cu prietenii și cu cei dragi.
Mama a murit și, într-o singură zi,
i-ai strâns lucrurile, le-ai etichetat și depozitat
și nu am purtat nicio discuție de atunci.
Oricare ar fi modul corect de a face asta, numai ăsta nu e.
- Ar trebui să plec acasă. - Nu. Ai venit până aici.
Nu conduce pe întuneric. E nebunie pe pod la ora asta.
Te rog, doar... Ia cheile și dormi la mine.
Am o periuță de dinți de rezervă.
Dacă ai nevoie de aer, folosește termostatul de la parter.
Dar nu uita că senzorul e în pod,
așa că se încinge toată casa.
Am o pungă sigilată cu cafea în congelator.
Și eu te iubesc.
Elliottt, bătrâne.
Mi te alături pe terasă înainte să ne aducem omagiile?
Pas.
Poți să te duci, dacă vrei.
Știi, m-am gândit
să le mai reduc un pic.
Știu că vrei să scapi de mine, dar aș vrea să mai trăiesc un pic.
- Cum a mers marea discuție? - Nu știu.
Bine. A fost grea. Eu...
Nu mă pricep. Știi ce zic?
Nu știu cum să discut cu el despre probleme emoționale.
Nu mă pricep deloc.
Draga mea, nimeni nu se pricepe.
E imposibil.
Ori ești o persoană care o face,
ori una care nu o face.
Tu încerci să fii genul care o face.
Și asta e grozav.
Te iubesc și mă bucur că suntem căsătoriți.
Frate, cu cine vorbesc?
Frate, sunt soția ta, Emily.
Așa e!
Și eu te iubesc, frate.
Era o doamnă foarte drăguță.
Era mereu entuziasmată când ChapStick scoteau o aromă nouă.
Mereu întreba de copiii mei.
O să-mi fie dor de ea.
Mulțumesc, Arwan.
Flo tocmai și-a luat scaunul ăsta.
A spus că și-ar dori să-l încerce toți.
Faceți un masaj în onoarea lui Flo.
A fost cea mai bună persoană...
pe care am cunoscut-o.
Toată lumea din camera asta o iubea.
Chiar și Susan, care îi urăște pe toți.
Mi-au secat lacrimile.
Mulțumesc tuturor pentru cuvintele frumoase.
Mai e cineva care vrea să-și împărtășească sentimentele
sau amintiri cu Flo-Jo?
Florence a fost printre primii mei prieteni aici.
Oamenii se gândesc la poeți ca fiind creaturi solitare,
dar ea era foarte amabilă și prietenoasă.
Acum ceva vreme, m-a ajutat cu ceva,
dar n-am fost în stare să recit.
Acum pare a fi momentul potrivit.
„Întreaga noastră lume e o scenă Și bărbați, femei, sunt doar niște actori
Când ies, când intră, la rându-i fiecare
Și-un om joacă în viață roluri multe.
Mai întâi, e bebeluș, scâncește Varsă-n brațe la doica lui
Apoi școlar în lacrimi, poartă ghiozdan
Cu chip strălucitor de dimineață Dar pășește încet ca melcul către școală
Apoi e-ndrăgostit, oftând ca un cuptor
În timpu-unei balade tânguioase Scrise pentru sprâncenele iubitei
Soldat apoi, ce toarnă jurăminte Cu mustăți de leopard avid
Să-și apere onoarea, irascibil Și pus pe harță
A șasea vârstă intră-n pantalonii-burlan
Cu papuci, ochelarii pe nas E șui cu pungă
Cea din urmă scenă
Care încheie piesa asta Ciudată și bogată-n întâmplări
E a doua copilărie
Și doar uitare
Nu-s dinți, nu-s ochi, nu-i gust Nimic nu e”
Încă ești acolo? Așteaptă-mă, am un cadou pentru tine.
Face 128,61 dolari.
Și asta.
Ce e asta? Căpșuni și pepene.
O sută de solnițe.
Ar trebui să te țină câteva luni, cred.
Așa repede?
Scuze că m-am rățoit la tine.
Am avut câteva zile grele. Mai ai nevoie de ceva?
DUPĂ FILMUL „EL AGENTE TOPO”