ПАНСІОНАТ ДЛЯ ЛІТНІХ ЛЮДЕЙ «ПАСИФІК В'Ю»
Агов, шефе, Wi-Fi не працює, а у 204-й знову витягся шнур.
Привіт, Джейлене. Як ти?
- Стресую через шнур. - Ти перевстановив систему?
Наглянь за Шеріл.
- Я викличу майстра. - Добре.
Діді, Wi-Fi не працює.
- Уже ремонтуємо, скоро буде. - Мій не вмикається.
Це колода карт, Семе.
Дереку, привіт. Це Діді.
Так, у яблучко. Добре, побачимося за десять хвилин.
А ти часом не ремонтуєш Wi-Fi?
Без поняття.
Хтось взагалі знає, чому зникає Wi-Fi?
Він же як магія, так?
Я така незграба.
Дякую, а ще слухай,
отець Девід досі не приїхав, і біблійники зачекалися.
Гаразд, я йому подзвоню.
Ні, не тобі. Тобі я вже подзвонила.
Ми ж зараз говоримо. Ходи сюди.
Діді, ти щодня надихаєш мене
своєю зібраністю й проникливістю.
Беатріс, поглянь, Серджіо.
Серджіо, доброго ранку!
Як справи?
Сюзен, ти в моєму кабінеті.
Рада мешканців схвалила мій безпековий план.
Треба разом по ньому пройтися.
Це займе години зо дві.
- Може, просто даси мені? - Добре.
Хочеш почути щось дивне?
Ну давай.
Нам бракує сільничок.
Тобто не солі, а...
Сільничок, так. Залишилося штук десять.
А скільки їх у нас було?
Не знаю. П'ятдесят?
Зникло 40 сільничок?
- Так. - Якого дідька?
Я тут ні до чого.
Спочатку розберуся з Wi-Fi. Я замовлю ще.
Дай-но мені цю як зразок.
Добре, тільки принеси назад до обіду.
На жаль, абонент не може отримати...
Доброго ранку.
Кімната 826.
Чорт.
«ФІЛЗ-КОФІ»
ТАЄМНИЙ ІНФОРМАТОР
Доброго ранку, Кале.
Доброго, Чезе.
Ти переплутав ґудзики на светрі.
Зберися, Нювендайку. Дякую.
Доброго ранку.
- Доброго. - Привіт.
Де Флоренс?
Мабуть, відсипається.
Вона три дні без упину планувала дівич-вечір.
До речі, я тут думав про парубочу вечірку.
Можемо гарно повечеряти стейком у «Джонс Гриль»
або поїхати в «Гутерс» на дискоавтобусі.
Обережно, дайте дорогу.
Сюди.
Попереду праворуч.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Що сталося?
Флоренс не стало?
Вибач, Джинні. Я не можу розголошувати особисту медінформацію.
Отже, сумний день.
Дуже сумний день.
Вшанування Флоренс відбудеться завтра ввечері.
Мабуть, затягнеться. Вона мала багато друзів.
Роберта вже перевели, тобто в Сусідів звільнилася кімната.
Завтра її займе Ґледіс.
Тому маємо дві вільні кімнати.
Треба привести їх до ладу й усе там прибрати.
А ще в нас чомусь зникло 40 сільничок.
Потрібен список підозрюваних.
Якщо бачили в коридорі оленя, кажіть.
На цьому все. Усім дякую.
Сюрприз. Привіт, серденько.
Привіт. Що ти тут робиш? З розслідуванням усе в порядку?
У повному.
Сьогодні без особливих подій, а я хотів вас навідати,
тому й заскочив у потяг.
Супер. Я рада, що ти прийшов.
- Дуже завантажені вихідні. - Дякую.
Треба встигнути мільйон справ.
Я тобі не заважатиму. Я шпалери.
Готуватимеш вечерю?
Знаєш, я хотів би чогось китайського.
Я пригощаю. Де мої красені-онуки?
Гаразд.
- Більше не будеш? - Бро, я їв пластівці.
Що? Коли?
Хвилин 20 тому.
Ні, тату. Прошу, сядь.
Діти допоможуть з посудом, так?
Допоможуть же?
Якщо дідусь не допомагає, то чому ми маємо?
- Так. - Залізна логіка, бро.
- Дякую, тату. Дуже тобі дякую. - Боже, бро.
Зберися, Нювендайк.
З твоїм татом усе добре?
Просто дивно якось, що він так раптово навідався, так?
З ним усе гаразд.
Дуже вчасний візит.
У мене завтра десь так мільярд справ.
- Я можу допомогти. - Йому байдуже, якщо мене не буде.
Він проводить глибоко змістовний час
зі своїми онуками.
Господи.
- Бро. - Ні!
- Але ж я забив. - Ні, ти забив нам.
Зачекайте. Тихенько.
Мушу відповісти.
- Так, привіт. - Де ти?
Ти мав прийти дві години тому.
Так. Але не вийшло, бо я в Сакраменто.
Що?
Слухай, я мав провітрити голову, тому прийшов навідати Емілі.
- Чарльзе, ні. Я ж казала... - Джулі.
Видався дуже важкий тиждень.
Ґледіс гіршає, а тепер ще й Флоренс.
Я хочу побути з родиною, тому я тут.
Гаразд. Справедливо.
Завтра повернешся?
Так. Завтра назад. Побачимося.
Господи.
Ви казали, що поставите на паузу. Що ви робите?
Сто сорок чотири?
Це на 100 більше, ніж треба.
Гаразд, нехай. Беру всю партію.
Коли ви їх доставите?
Десять тижнів?
Добре, так.
Я заповню документи.
Ні, вам дякую, Жанетт.
Привіт, Ріку. Що там?
Так. Авжеж.
Уже виходжу.
ГОЛОВНИЙ ОФІС «ПАСИФІК В'Ю», 10:35
Привіт, Діді. Вибач, що довелося зачекати.
Сьогодні божевільний день. Три зустрічі поспіль.
Ого. Божевілля.
Так. Гаразд, ходімо нагору.
Дякую, що прийшла, Діді. Хочеш кави?
Так. Авжеж.
Еспресо? Макіато? Латте?
Добре. Лате, будь ласка.
Супер. Знежирене, мигдальне, соєве, вівсяне, 2 %?
Я вже шкодую. Що найпростіше. Дякую.
Усе просто. Я лише тисну кнопку.
Добре, на ваш вибір.
Гаразд, перейду одразу до суті.
Мережа пансіонатів «Пасифік В'ю» вступає в стратегічне партнерство
з «Байнум Саутвест».
Боже. Ви колись робите перерву від злиття, поглинання,
скорочень і реструктуризації?
Не робимо, ні.
Чудово. Поглинають нас чи ми їх?
Це стратегічне партнерство.
Поглинають нас.
Але це тобі на руку,
бо їхній головний офіс на Багамах,
тому вони шукають когось, хто керував би нашим регіоном.
Хочеш, щоб я перейшла сюди, в управління?
Я нічого в цьому не тямлю.
Не прибідняйся. Ми всі знаємо, який ти спец.
Тут більша зарплатня.
Кращий графік.
Ти вже 12 років у полі.
Не хочеш трохи відпочити від стресу?
Дякую.
Ось що я тобі скажу, Ріку, з усією повагою.
Управління — відстій.
Бюрократія зашкалює.
Я чотири години намагалася купити сільнички.
Гаразд. Перейди сюди й виправ ситуацію вже як керівниця.
Полегши життя завідувачам, яким треба сільнички.
Дідько, а смачно.
Кавоварки на кожному поверсі.
- Слухай, про сільнички. - У процесі.
- Уперед! Так! - Боже мій!
- Так! Я забив! - Боже мій!
- Ні! - Боже мій.
Боже мій.
Що?
Боже мій.
Дідусю?
Що сталося?
Ти виграв.
Я просто радію за свою машинку в капелюшку, от і все.
Тоді чому ти плачеш?
Дуже складний видався тиждень.
Агов, шефе. Маєш хвильку?
Так. Що таке?
Я щотижня везу Еліота по сигари, так?
Якось дивно тепер його везти, коли в нього виявили рак.
Так. Чуже здоров'я не обговорюють. Це особисте.
Він сам розказує.
Пульт буде в мене. У мене рак.
Твоя правда.
Кожен по-різному сприймає погані новини.
Хтось плаче, хтось не плаче.
Хтось курить сигари й докопується до інших.
Еліот дорослий чоловік, а не дитина.
Знаю. Але якось неправильно допомагати йому купувати щось, що йому зашкодить.
Гаразд. Сьогодні його відвезу я.
Дякую.
Ще щось?
Ще одне запитання, просто так.
Стосунки між співробітниками...
Як до них...
Як ти...
Дозволяється чи ні?
Офіційно управління такого не схвалює.
Ясно.
Тому його всі й ненавидять.
Життя коротке. Насолоджуйся.
Привіт, Табіто. Доброго ранку.
Привіт, Діді.
Принеси мені соку.
У мене рак.
Агов, зроби мені послугу, винеси шланг на вулицю.
Добре.
Джейсе?
Що?
- Зроби це зараз, будь ласка. - Ага.
Джейсе?
Ти одержима цим шлангом. Відпусти.
Дідусь просив передати, що він вибіг по каву.
- Добре. - Він у нормі?
Так. Чому питаєш?
Його подруга померла.
Що? Хто?
Флоренс. Нехай спочиває з миром.
О ні. Флоренс померла?
- Ага. Не відставай. - Звідки ви знаєте?
Дідусь плакав, і ми спитали чому. Не хотів казати.
- Але ми не відставали, і він розколовся. - Про що говорите?
- Мама не знала, чому дідусь сумує. - Через Флоренс.
Ти показуєш поцілунок шеф-кухаря.
Або через переїзд Сі-Джея в Сибір.
Сінгапур. Почитай книгу.
- Тихо ти. - Хто такий Сі-Джей?
Він розповідає про свої проблеми всім, крім мене?
Тобі не міг, ти виходила в справах.
Не звинувачуйте стрільця.
Може, не стріляйте в гінця?
Як скажеш. Гонець гнатиме.
Точняк.
Мама сказала винести шланг.
Боже мій.
Ми так гарно посиділи. Дякую за гостину.
У тебе точно все добре?
Так.
Чому ти... Тобто що ти...
Ну, просто діти сказали мені, що в тебе померла подруга.
Так.
Сумно.
Дуже сумно.
Ого, заправку викупив «Шеврон».
Відколи це?
Просто коли в тебе стається щось сумне, я хочу,
щоб ти міг зі мною цим поділитися.
І ти не винен, що не можеш.
Річ у нас.
Ми в замкненому колі, коли ти чогось уникаєш,
а тоді я чогось уникаю, а потім ми просто...
Ну, ми просто нічим не ділимося або не можемо.
Але я хочу, щоб ми могли... могти.
Гадаю, ти маєш рацію.
Нам точно слід обговорити це детальніше під час мого наступного візиту.
Тут треба...
Ти пропустила поворот на вокзал.
Ти повернешся не поїздом.
Я відвезу тебе в Сан-Франциско, і це відбудеться.
Ми обоє.
- Ну... - Кожен.
А де Джейлен?
Він мав відвезти мене по тютюн.
Він вийшов у справах. Сьогодні тебе відвезу я.
Ти поглянь.
Заради нових сільничок
компанія змушує мене заповнити форму на 12 сторінок.
Дякую, Обама.
Ясно, ти серйозно.
Гаразд. Ну поїхали.
То як справи?
- У мене рак. - Я чула.
Ось що я думаю. Мама була таким собі емоційним клеєм.
Тому без неї наша з тобою близькість слабне.
Бо клей зник.
Або ми ніби арка,
а мама була...
Як його? Наріжним каменем?
Ти вжила архітектурний термін.
Так.
Розказати неймовірну історію
про 900-літню арку в одному бельгійському соборі?
Ого. Звучить так нудно.
Щоб я дізналася про смерть твоєї подруги від дітей?
Я вже й так сумував,
тому подумав, що не варто засмучувати ще й Емілі.
У тебе зайняте, насичене життя з роботою, дітьми та Джоелом.
Я геть не хочу ставати тягарем.
Тату, у цьому-то й суть. Ми не спілкуємося, і в цьому весь тягар.
Ми не близькі — і це для мене тягар.
Чесно кажучи, я ніколи не думав про це в такому світлі.
Ого.
Так. Знаєш, коли ти...
Перепрошую?
Що це ти робиш?
Я хотів послухати Езру Кляйна.
Я думав, ми розібралися.
Адже так?
Ми тільки-но почали.
Як Вірджинія?
Розбита горем, і мені здається, ніби я нічим не можу їй допомогти.
Усе, що ти можеш зробити, це підставити плече, коли потрібно.
Що їй потрібно, то це більше часу з Флоренс,
а я не можу цього дати.
Пам'ятаю, як померла мама,
я думала:
«Ще п'ять хвилин».
Я що завгодно віддала б за ще п'ять хвилиночок з нею.
Саме цього ми всі й хочемо, так?
Більше часу з тими, кого любимо.
Джинні любила Флоренс, і вона любить тебе.
Хтозна-чому, але любить.
Добре, я зачекаю у фургоні.
Тут смердить.
То ти прийшов до мене, щоб не розмовляти?
Ну, так, мабуть, так.
Розумієш, тату, у цьому й біда.
Тобто коли ти хочеш втекти від власних емоцій,
то прагнеш товариства власної доньки.
Я просто хотів відпочити від розслідування,
від смутку, від усього.
Чому це так важко зрозуміти?
Джулі розуміє.
Джулі розуміє?
Ти говорив зі своєю підставною донькою?
Ти...
По-перше, тільки не кажи, що ревнуєш.
По-друге, вона принаймні прямо каже, що не хоче про таке говорити.
По-друге, підрозділ перший, я приходжу до тебе додому,
а ти зникаєш.
Ти три години витратила на пошуки нового садового шланга.
Так, я з самого початку сказала, що теж винна.
Тоді чому ти ніби скидаєш усе на мене?
- Не знаю. Вибач. - Кажу тобі.
- Мені так здається. - Вибач.
САН-ФРАНЦИСКО, 16:53
Слухай.
По-моєму, нам нема про що хвилюватися.
Гадаю, усі складні,
багатошарові, емоційні проблеми,
мабуть, владнаються самі собою.
Ну, це точно було щось.
Можна спитати дещо серйозне?
Як ми дізнаємося, що дійшли до тих стосунків, яких прагнули?
Не знаю, я...
Дізнаємося, коли відчуємо.
Бо навряд чи совість колись дозволить мені
обтяжувати тебе всіма сумними подіями мого життя.
Але частина цих сумних подій також мої.
Тату, так люди зцілюються.
Розумієш? Ділячись своїм сумом з друзями та близькими.
Мама померла, і ти за один день
зібрав усі її речі, підписав, заховав у підвалі,
і відтоді ми про це не говорили.
Яким би не було правильне зцілення,
це не воно.
- Мені вже пора додому. - Ні, ти ж стільки сюди їхала.
Не їдь затемна.
Ввечері на мосту не протиснутися.
Будь ласка...
Ось, тримай ключі. Переночуй у мене.
У ванній є запасна щітка.
Якщо захочеш кондиціонер,
треба налаштувати той термостат, що внизу.
Але не забудь, датчик аж на самому горищі,
тому перегинає з температурою.
А в морозилці стоїть непочата пачка кави.
Я теж тебе люблю.
Еліоте, старий.
Покуриш зі мною на патіо, перш ніж віддамо шану?
Я пас.
Йди, якщо хочеш.
Знаєш, я тут подумав,
може, пригальмувати з куривом.
Знаю, тобі кортить мене спекатися,
але я хотів би ще трохи протягнути.
Як пройшла важлива розмова?
Я не знаю.
Добре.
Важко. Я просто...
Я не вмію, розумієш?
Говорити з ним на емоційні теми.
Я просто... не вмію.
Господи, люба. Ніхто не вміє.
Це неможливо.
Просто ти або про це говориш,
або не говориш.
А ти намагаєшся бути людиною, яка говорить.
І це круто.
Я кохаю тебе й дуже радію, що ми одружилися.
Бро, ти хто взагалі?
Бро, я твоя дружина, Емілі.
Точно.
Я теж тебе кохаю, бро.
Вона була дуже приємною.
Завжди раділа, коли виходив бальзам для губ з новим запахом.
І завжди запитувала про моїх дітей.
Я дуже за нею сумуватиму.
Дякую, Арване.
Фло щойно купила собі це крісло.
Казала, що хоче, аби всі спробували.
Тому потіште себе масажем у пам'ять про Фло.
Вона була найкращою людиною...
яку я знала.
Тут не знайдеться нікого, хто б її не любив.
Навіть Сюзен, а вона всіх ненавидить.
Я всі сльози виплакала.
Дякую всім за прекрасні слова.
Ще хтось хоче поділитися своїми почуттями
чи спогадами про Фло-Джо?
Флоренс була однією з перших, з ким я тут потоваришував.
Зазвичай поетів вважають одинаками,
але вона була... дуже добросердною й товариською.
Недавно вона мені з дечим допомагала,
але я так і не наважився задекламувати.
Схоже, зараз саме час.
«Так, світ — театр, де всі чоловіки й жінки — актори.
Ту кожному приписаний свій вихід,
і не одну з них кожен грає роль.
Спершу — це дитина, що на руках у мамки вередує.
Тоді — школяр зарюмсаний із ранцем,
Чистенько вмитий, що повзе, мов равлик, До школи знехотя.
Тоді — коханець,
що над баладою
про любки брови, мов піч, зітхає.
Далі — солдат, прокляттями начинений страшними, та бородатий, наче леопард,
і честолюбний, і швидкий на сварку.
Шостий вік з’їжджає
до карлючки Панталоне.
На носі — скельця, а при боці — торба.
Ну, а остання дія,
кінець химерної цієї п’єси —
дитинство друге,
напівзабуття.
Ані зубів, ні зору, ні смаку».
Привіт, ти ще там?
Зачекай мене, я з подарунком.
З вас 128,61.
І ще це.
Що це?
Полунично-кавуновий вибух.
Сто сільничок.
Мабуть, на пару місяців вистачить.
Як ти так швидко їх дістала?
Слухай, вибач, що відгаркувалася.
Останніми днями важкувато. Треба ще щось?
НА ОСНОВІ «ТАЄМНОГО АГЕНТА»
Переклад субтитрів: Софія Семенко