Takže teď se nacházíme v tomhle bodě.
Třicet dní sledování, nahrávání, focení, všechno k ničemu.
Nebylo to k ničemu, pane Cubblere.
Vyloučili jsme spoustu teorií.
A přišli jste na nic.
Nejsem blíž, než jsem byl předtím.
Jen potřebujeme víc času. Vyšetřování probíhá.
Už není co vyšetřovat.
Zítra tu ztrátu nahlásím pojišťovně
a odvezu matku z té žumpy.
Skončili jsme.
Začínám si myslet, že tenhle týpek... je na prd.
Bohužel má pravdu.
Zloděj nějak přišel na to, kdo jsi
a nechal ti Elliottovy hodinky, abys věděl, že o tobě ví.
A teď si jen počkají. Věděli, že naše vyšetřování nebude trvat věčně.
Vyřešíme to. Nevzdávej to.
Myslíš, že chci?
Charlesi, ráda řeším případy.
Ten okamžik, kdy sedíš naproti nějakému provinilému hlupákovi
a on se ošívá, jen z něj kape pot
a říká: „Nevím, co tím chcete říct, ale tohle je nehoráznost.“
A pak jim ukážeš nezvratný důkaz a oni se rozpadnou na prach.
Jejich sebevědomí se naruší, jejich ego se rozbije
o skalnaté balvany jejich vlastního podvodu.
To zní... jako naplňující.
Ale tam se nedostaneme.
Řeknu Didi, že se stěhuješ.
- Co máme na programu? - Je středa. Jdeme do obchoďáku.
Dobře. Jdi na pár hodin do obchoďáku, navečeř se a jdi spát.
A zítra se vrátíš ke svému starému životu.
STAŘÍK V UTAJENÍ
PACIFIC VIEW DOMOV PRO SENIORY
SAKS PÁTÁ AVENUE
Tak jo, lidi. Jen připomínám, že se za hodinu sejdeme v jídelním koutku.
Rychlochodci, dbejte na hydrataci.
- Užijte si to. - Vzhůru.
Vpravo.
Kam chceš jít nejdřív?
To je fuk.
Nic nepotřebuju a ty?
Potřebuju ponožky.
Máš ponožky.
- Muž nemá nikdy dost ponožek. - To vůbec není pravda.
Už jsi byl někdy tu?
V katedrále Panny Marie?
Byla navržena tak, aby vypadala jako conquistadorův klobouk.
Fakt zajímavý.
Nikde jsem nebyl.
Syn mi řekl, že mi ukáže památky, když jsem se přestěhoval z DC,
ale nikdy jsme se k tomu nedostali.
Hele.
Vypadneme odsud.
Ukážu ti město.
Bude to zábava.
- Co to do tebe vjelo? - Chci si tenhle den užít.
Užít si to se svým kámošem. No tak. Máš BART kartu?
Když to uděláme, měli bychom to udělat správně.
A je to.
Pofičíme stylově.
C.J. mě dal na firemní účet,
abych se mohl někam dostat, když je v práci.
Nikdy jsem to nepoužil.
Vytřískáme z toho maximum.
Ahoj, Emily. Jak ti můžu pomoct?
Chtěla jsem vám oznámit, že se táta rozhodl přestěhovat ke mně.
Takže zítra ráno se odstěhuje.
No teda. Dobře. To je nečekané.
Vypadal docela šťastně.
Jo, ale mám pro něho pokoj, tak ušetříme.
Můžu se jen zeptat,
bylo s jeho pobytem něco špatně?
- Děje se něco, o čem bych měla vědět? - Víš, moc se mu tu nelíbí lidi.
Vážně?
Jo, napadli ho.
To nebylo fajn.
Jasně.
Je mi líto, že odchází.
Děkuju.
- Ahoj, Emily. - Ahoj.
Susan, že?
Prezidentka Susan.
Charles se zmínil, že máš na srdci bezpečnost.
Ano, ale...
Proč se ptáš?
Stala jsem se terčem.
Někdo mi z pokoje ukradl něco hodně cenného.
Vážně?
Pokecáme, Susan.
Prezidentka Susan.
Pojď za mnou.
- No tak! Pospěš si! - Už jdu.
Takže tohle je Alcatraz.
Když už musíš strávit zbytek života hnitím ve vlhké díře,
můžeš mít i pěkný výhled.
A jeden tip. Kdybys tam někdy chtěl jít, musíš si koupit lístky s předstihem.
Do strašidelného vězení mě nedostaneš, Charlesi.
C.J má kancelář v té nejvyšší šedé budově.
Chce, abych s ním jel do Singapuru.
Prý tam pro mě našel krásný domov pro seniory.
Páni.
Pojedeš?
Možná.
Taky bych se mohl přestěhovat na Měsíc.
Znám stejný počet lidí na Měsíci jako v Singapuru.
Ironií je, že jsem se odstěhoval sem, abych mu byl nablízku.
No, tyhle věci mají tendenci se vyřešit samy.
Kde je Oracle Park?
Je to na druhé straně.
To je pravda.
Jsi fanda baseballu, že?
Kromě mé zesnulé ženy a syna, který nosí mé jméno,
jsou jen dvě další věci, pro které stojí za to žít.
Jednou z nich byl můj Chevrolet Corvette C3 z roku 1979.
Černý interiér v kůži s odnímatelnou střechou.
A tou druhou jsou permanentky na Baltimore Orioles,
za které jsem dal půlku svého příjmu
a které stály za všechny prachy.
Takže jo. Jsem tak trochu fanda do baseballu.
No...
Tak pojďme na baseball.
Máš podezření? Na co?
Já nevím. Charles přijel před měsícem.
Pak se stalo všechno tohle.
Pak si to sedlo a já to nechala být. Ale teď chce z ničeho nic odejít.
Něco tady nehraje.
My čtyři vymyslíme, co to je.
První den tady si sedne k Helen,
kterou nezná, a klade jí invazivní otázky, které ji vyděsí,
včetně toho, jestli se tu cítí v bezpečí
brzy poté, co ohlásila krádež náhrdelníku.
Jak to věděl?
Všichni tady drbou o všem kolem.
To dává smysl.
Elliott ho obvinil z krádeže hodinek a pak ho udeřil kvůli ženě.
Elliott je magor.
Dobře. Pak je tu celková podivnost.
Lidé hlásili, že se tu plíží. Strká nos do všeho.
A i s tou jeho dcerou to nějak nesedí,
ale nemůžu na to přijít.
Pracuje na vysoké škole a koupila mu Rolexky.
Co přesně se podle tebe děje?
Jaký zločin je páchán?
Já nevím. Podvod. U starších lidí jde vždy o podvod.
E-maily o zadržených zásilkách od UPS.
SMS o prodloužených zárukách.
Telefonáty falešného berňáku, že je zatknou, když nezaplatí.
Kdyby Charles s dcerou měli v úmyslu vytřískat peníze,
tak by to tady zažalovali, když ho Elliott praštil.
Nebo zažalovali Elliotta.
Vždyť zítra odchází, proč na tom vůbec záleží?
A jsme tady.
Tak fajn. Už stačí.
- Jo. - Jdeme na baseball.
- Myslím, že to máme tamhle. - Jo, 149.
- 149. - Jo.
Pal!
Tohle je nádherný stadion.
Má C. J. taky tak rád baseball jako ty?
To jo.
O to jsem se postaral. Měl rukavici dřív, než vůbec uměl chodit.
Trénoval jsem ho v juniorce.
Vzal jsem ho na zápas, kde Cal Ripken překonal rekord Lou Gehriga
v počtu odehraných zápasů.
Ripken běhal po stadionu a plácal si s fanoušky.
Protlačil jsem nás včas, aby si Ripken a C.J. dali placáka.
Panebože.
Podíval se na mě a úplně mu zářily oči.
Byl děsně šťastný.
Máte to ale štěstí.
Emily a já nemáme... něco takového společného.
Ale pořád chodí na návštěvu, nosí ti luxusní hodinky a stará se.
Ne, máš pravdu. To je pravda.
Ale je to složité.
Zrovna nedávno jsme spolu měli zásadní rozhovor.
Chce...
Chce, abychom měli jiný vztah.
A podle tebe jsi starý pes, který se neumí naučit nové kousky.
Jo.
Dostal ho.
Měl bych přestat mluvit, ať si užiješ zápas.
To je v pořádku. Já baseballu moc nerozumím.
Co se to tam stalo?
- Děláš si srandu? - Proč?
Jsem tu rád, protože ty tu chceš být.
- Charlesi. - Co?
Můžu se jít sám podívat na to, co se mi líbí.
Pokud mi chceš ukázat město, které miluješ,
ukaž mi město, které miluješ.
Dobře.
Elliotte, obávám se, že jsem si nevybrala dost bot.
Toho bych se nebál.
- Čau. - Kde je Charles?
- Chci s ním mluvit. - Odešel.
- Co? Proč? - To nevím. Vyrazili s Calbertem.
Prý se zvládnou vrátit sami. Didi, zkusila jsi někdy Wetzelův preclík?
Dnes jsem ho poprvé zkusila v obchoďáku a...
Dobře. To bylo všechno.
Dobře.
EMILY NIEUWENDYKOVÁ SACRAMENTO
KALIFORNIE, SPOJENÉ STÁTY
ŘEDITELKA KOMUNIKACE
FAKULTA A SEZNAM ZAMĚSTNANCŮ
DIDI SANTOSOVÁ CORDEROVÁ
PŘIJMOUT
Vyšší odborná škola Orange Grove.
HOVOR UKONČEN
Dej mi chvilku, Susan.
Carlosi? Jak se máš?
Příchozí hovor z Pacific View na linku Orange Grove. Žádný rozhovor.
To je pěkný. Byl to, kdo si myslím?
Pracovní linka Didi. Čmuchá.
To je úžasné.
Poslouchej, Carlosi.
Jsem teď s někým velmi důležitým.
Můžu ti zavolat později? Všechno mi povykládáš.
Je divné s tebou mluvit v utajení, protože jsi na mě milá, a to mě děsí.
Neuvěřitelné. Dobře, zavoláme si.
Tohle mi ukradli.
Sada pozlacených mincí Otců zakladatelů.
Jsou velmi vzácné.
Bylo vyraženo jen 50 000 sad.
V těchto nestabilních časech
je zlato nejbezpečnější způsob, jak ochránit svůj důchod.
Dobře. Abych to zrekapitulovala, někdo přišel do tvého zamčeného pokoje,
ukradl ty falešné mince, nevzal ale tyhle peníze,
ani tvoje šperky, a pak odešel.
Jo.
Kde jsou ty mince?
Ve skříni za tebou.
Proboha.
Omlouvám se.
Snažím se tak dlouho, aby Didi zvýšila bezpečnost,
ale všechny mé návrhy odmítá.
Je to jen otázka času, než někdo zdrhne s mými mincemi.
Susan, nikdo je nechce.
Jsou úplně k ničemu.
Musíš přestat poslouchat ty, co tě straší v televizi.
Všechno je dobrý.
- Ahoj. - Myslím, že vím, proč Didi čmuchá.
Ona je tou zlodějkou.
A snaží se zjistit, co víš, než odejdeš?
Jasně. Možná proto se tak vzpírá bezpečnostním vylepšením, protože krade.
Nebo s tím někomu pomáhá.
- Motiv? - Přepracovaná. Nedoceněná.
- Žije v San Francisku. - Logické. Mrknu na to.
Když mluvíme o přepracovaných a nedoceněných, vyšší plat by bodl.
Ne, Megan. Neslyším tě. Megan?
Jsi tam? Neslyším tě.
Je jedno, kolikrát jsem ho už viděl, nikdy se neomrzí.
Doslova jsem o něm napsal knihu.
Jednu knihu.
Vyšly jich stovky.
Ta moje se jmenovala Brána do Pacifiku.
Je to něco.
Poprvé jsem přešel ten most na vysoké.
Když jsem došel na druhou stranu, byl jsem jiný člověk.
Jsi připravený ho přejít?
Myslím, že už to chápu.
Jo.
Je to fakt dlouhý most.
Vraťme se k tomu luxusnímu auťáku.
Ahoj, jsem pořád tady.
Přišla jsem pomoct s balením.
Chtěla jsem se zeptat na ty papíry.
Mám je. Vlastně by mi pomohlo udělat výstupní pohovor při jejich podpisu.
Výstupní pohovor?
Jo, je to běžné. Pouze pro vnitřní potřeby.
Jen kvůli zlepšení. Deset minut.
- Skvěle. I já mám pár otázek. - Skvěle. Pojďme ke mně.
- Skvěle. - Paráda.
Nejstarší stromy v tomto háji mají více než 1 000 let.
Nejvyšší strom má přes 90 metrů.
Charlesi, jsi sympaťák, ale taky jsi fakt nudný průvodce.
Zníš jako Victoria.
Když jsme tu byli, rozpovídal jsem se
o množství vody, které potřebují nebo o vývoji kořenového systému.
A ona mi na to říkala: „Charlesi, prosím.
Prostě sklapni a užij si to.“
Líbí se mi Victoria.
Mně taky.
Před milionem let...
byla na dobročinné sbírce muzea v kampusu.
Povídala si... s nějakým velkým dárcem celé hodiny.
Ale víc ho zajímala ona.
Takže se... chytila ruky nějakého náhodného chlápka
a předstírala, že jsou tam spolu na rande.
Asistent profesora inženýrství, který by nikdy neměl odvahu
s ní vůbec promluvit.
To je dobrý způsob, jak se seznámit.
Ve správný čas na správném místě.
Jediný důvod, proč jsem tam byl, bylo jídlo a pití zdarma.
Co kdybych ten večer zůstal doma?
Co kdybych stál...
o 6 metrů dál?
Jenže tam jsi nestál.
Jo, já vím.
Byl to zázrak.
Jak jsi poznal tu svou?
Šel jsem na večírek.
Uviděl jsem tam nádhernou ženu.
Celou noc jsem s ní flirtoval. Zkoušel všechno.
Pak drapla vysokého šprta a předstírala, že je s ní.
Sakra, Calberte.
Tak jsem flirtoval s jinou a vzali jsme se.
Snažím se tu být zranitelný.
Já vím, promiň.
Bylo to rande naslepo.
Věděl jsem to hned.
Margot nebyla přesvědčená... dokud jsem jí neuvařil.
To mi taky přišlo jako zázrak.
Každá velká věc v životě, když se na to dívám zpětně,
je jako zázrak.
To teda jo.
Říkám ti, že to musí být těžká práce.
- Jak dlouho tu pracuješ? - Dvanáct let. Osm jako ředitelka.
Tyjo. Vsadím se, že ti neplatí zdaleka tolik, kolik si zasloužíš.
Ale ne, vlastně mi teď nabídli povýšení.
Ale odmítla jsem. Tahle práce mi přijde přínosnější.
Ano.
„Přínosnější.“
Říkala jsem si, že by zítra mohl být oběd pro Charlese. Na rozloučenou.
Hned ráno jedeme do Napy, takže nás budete mít z krku brzy.
Aha. Mrzí mě, že tak spěcháte.
LHÁŘKA
Bude se sestřenice podílet na péči o Charlese?
To je otázka na formuláři?
Byla tu v den, kdy Elliott praštil Charlese.
A tys tu nebyla.
Tak jsem si myslela, že vy dvě spolu spolupracujete.
Jakou má adresu? Ať ji tu máme.
Julie hodně chrání své soukromí.
Nechci tu informaci sdílet bez jejího svolení.
To chápu.
Proč jí prostě nezavoláme?
- Ahoj. - Ahoj, Julie. Tady Didi z Pacific View.
Mám pár otázek.
Ahoj, Jules.
Ano, sedí tu se mnou i sestřenice Emily.
Mám jen pár otázek, protože zítra strejda odchází.
Jasně.
Přijdeš mu pomoct se stěhováním?
Ráda bych, ale hned ráno vyráží s Emily do Napy.
Jasně.
A mohla bys mi říct, proč si myslíš, že odsud chtěl strýc odejít?
V Pacific View se mu líbilo, ale nikdy tomu nepřišel úplně na chuť.
S některými lidmi tam si úplně nesedl.
Elliott ho praštil do obličeje.
Dobře.
Díky moc.
V pohodě. A pokud máš další otázky, klidně...
Zeptala ses na vše?
- Hm. - Skvěle.
Didi není zloděj, ale strašně po nás jde.
Balíme?
Balíme. Hned teď.
- Ahoj. Počkej na pípnutí. Pěkný den. - Sakra.
Kde jsi? Proč mi nezvedáš telefon?
Profláklo se to. Musíme tě stáhnout.
Zařídím krabice a sbalím ti věci. Zavolej mi.
Jako tvůj pověřený nudný průvodce, se tě na něco musím zeptat.
Chceš slyšet něco zajímavého o Paláci výtvarného umění?
Ne!
Chci mluvit o tom, jak mi tenhle pes připomíná Elliotta.
To je úplný Elliott.
„Na co se koukáte? Nechte mě být.
Tohle město se řítí do pekel.“
Měli bychom jít, pokud chceme stihnout večeři.
Mám lepší nápad.
To bylo zatraceně dobré jídlo.
Jsem rád, že ti chutnalo. Tohle je můj oblíbený podnik.
Pánové.
Espresso na účet podniku.
Díky, Matteo. Tohle je můj dobrý přítel Calbert.
- Piacere. - Matteo.
Rád tě zase vidím, Charlesi.
Moc mě mrzí odchod Victorie.
Kéž by si to tu posledně víc užila.
To nebyla vůbec vaše chyba.
- Milovala to tu. Vždy se jí tu líbilo. - Jo.
Grazie.
Dobrou chuť.
Matteo přinesl její oblíbené jídlo, které si tu vždycky objednávala.
A odmítla ho sníst.
Rozčílila se, začala řvát.
Prý chtěla...
jablko na plátky a arašídové máslo.
Matteo jí vysvětlil, že to tu nevedou,
na což řekla: „Ale vedete.
Jím to pořád, po škole.“
Myslela si, že je v St. Louis před 60 lety.
Nebylo tehdy nic, co by ji přesvědčilo, že to není pravda.
Věděl jsem, že je až moc nemocná, aby si vyšla na večeři.
Asi jsem to jen popíral.
Všichni to popíráme.
Musíš být. Jediný způsob, jak to zvládat.
Jednoho dne tě rozbolí koleno.
Ale místo toho, aby se to zlepšilo jako dřív, bolí to už navždycky.
Takže to ignoruješ.
Pak tě začnou opouštět slova.
Podstatná jména.
Zatracená podstatná jména.
„Pamatuješ, jak jsme byli v tom obchodě? Víš, jak se jmenuje?
A potkali jsem toho tvého kamaráda, který vypadá jako ten herec z toho filmu.“
„Ten film s tou, co byla v jiném filmu s tím chlapem, který vypadal jako senátor.
Jak se jen jmenoval?“
Takže podstatná jména odejdou. A koleno pořád bolí.
A pak se začneš probouzet co dvě hodiny.
To se nestávalo.
A víš, co to všechno znamená.
Víme, kam to všechno směřuje.
Takže předstíráš, že to tak není, jen abys přežil ten den.
Děláme to všichni.
Ty jsi musel dělat víc, abys přežil své dny.
A aby je přežila i tvá žena.
Jaké jídlo měla nejradši?
To, které si vždycky objednávala?
Zapomněl jsem.
Ne, vážně?
Nepamatuju si.
To snad ne.
Ne!
Linguine a škeble.
Ach, díky bohu.
To bylo těsně.
Dateova ulice. Ale tohle je v podstatě celá italská oblast.
Tati.
Co jsi celý den dělal?
- Prohlížím si město s kamarádem. - Proč mi nebereš telefon?
A proč mi přišel účet na 800 dolarů za služební auto?
To není vtipný.
C.J., promiň. Byla to moje chyba.
Ne.
Kolikrát jsem tě za poslední rok viděl?
Možná desetkrát?
Ale teď se tu ukážeš a nadáváš mi kvůli služebnímu autu?
Neobracej to proti mně. Měl jsem strach.
Nebál ses o mě už nějakou dobu, synku. A to je v pořádku. Jsi zaneprázdněný.
Ale tohle všechno děláš, kdy mě taháš jako kočka koťata,
tak to má usnadnit tvůj život, ne můj.
Shodli jsme se, že tvé stěhování blíž je to nejlepší.
- Z čeho tohle pramení? - Tak se cítím.
A vypil jsem docela dost vína, takže říkám, co cítím.
Dobře, byla to dlouhá noc. Vezmu vás zpátky do Pacific View.
Charlesi, máš Uber?
Jo, mám.
Charles se o mě postará. Běž si žít svůj život do Singapuru, můj je teď tady.
Nic se mi nestane.
Dobře.
Jsi v pohodě?
Jo.
Bylo potřeba to říct.
Rodiče a děti, brachu.
Rodiče a děti.
Co?
Nic, promiň.
Něco mi teď došlo.
Na co sakra čumíte?
Paráda.
No teda, byl to zábavný den, že?
Skvělý den.
Díky, Charlesi.
Co ty na to?
Zakončíme den partičkou vrhcábů?
Jsem mrtvý. Zahrajeme si zítra.
Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
Jen to tu balím.
Super. Dobrý nápad, Julie.
Jmenuješ se Julie, že?
V den, kdy Elliott udeřil Charlese,
se dva lidi během 30 minut zapsali jako Emily Nieuwendyková.
Jiným rukopisem. Podívej se na policejní zprávu.
A tady je jako svědek uvedená Emily Nieuwendyková,
což je divný, protože jsi tu nebyla.
Ale Julie ano.
Poslyš.
Nevím, co si myslíš, že víš, nebo co mi tím naznačuješ, ale já...
Urazila jsi mě, abych řekla pravdu.
- Dobrý večer, dámy. - Charlesi, stůj za mnou.
Dobře.
Co myslíš, že se tu děje?
To nevím.
Možná ty a tvoje sestřenice pácháte podvod na Pacific View.
Asi podvod s pojištěním nebo bankou.
A možná jste k tomu toho milého, nevinného muže nějak přinutily.
Možná ho vydíráte.
Didi, nejde tu o podvod.
A vlastně v tom jedu od začátku.
- Charlesi, běž tam za ní. - Dobře.
Tak jo.
Jsem soukromý detektiv.
Můj klient si mě najal, abych prošetřila krádež šperků jeho matky.
Charles na tom dělá se mnou jako můj člověk uvnitř.
A žena, kterou znáš jako Julie, je moje skutečná dcera Emily.
- Neměla s tím nic společného. - Lhal jsi mi.
Byly tu nejméně dvě velké krádeže za posledních pár měsíců.
Někdo tady je zločinec. Záleží ti na tom vůbec?
Nevíš, o čem mluvíš.
Nevím, o čem mluvím? Někdo ukradl Helenin náhrdelník.
Žádné krádeže tu nebyly.
Obě se mýlíte.
Vyřešil jsem ten případ.
PODLE FILMU „TAJNÝ AGENT“
Překlad titulků: Kateřina Richard