DAG 20 - KL. 09.46
Det er ståa.
Tretti dager med overvåkning, opptak, bilder, alt forgjeves.
Det var ikke forgjeves.
Vi utelukket mange teorier.
Og dere har ikke funnet ut noe.
Jeg er ikke nærmere enn jeg var før.
Vi trenger mer tid.
- Etterforskningen pågår. - Det er ingenting å etterforske.
I morgen melder jeg inn et forsikringskrav og får moren min ut av det drittstedet.
Vi er ferdig her.
Jeg begynner å syns at fyren suger.
Dessverre har han rett.
Tyven fant ut av hvem du var,
og sendte en beskjed om at de var på sporet av deg.
Nå venter de på at vi skal gi opp. De visste vi måtte gi oss til slutt.
Vi kan løse dette. Ikke gi opp.
Tror du jeg vil?
Jeg elsker å løse saker.
Det øyeblikket du sitter overfor en skyldig tosk,
og de stotrer og fomler, klissvåte av svette,
og sier: "Jeg vet ikke hva du antyder, men dette er en skandale."
Og så viser du dem ubestridelige bevis, og de bryter fullstendig sammen.
Selvtillit er ødelagt og egoet knust av deres eget bedrag.
Høres tilfredsstillende ut.
Vi oppnår ikke det.
Jeg gir Didi beskjed om at du flytter ut.
Hva er på tapetet i dag?
Vi skal på kjøpesenteret.
Drep noen timer på kjøpesenteret, spis middag, legge deg
og i morgen får du ditt gamle liv tilbake.
Bare en påminnelse, vi møtes i matsalen om en time.
Mosjonister, husk å drikke nok.
- Ha det gøy. - Gå.
Pass høyre side.
Hvor vil du først?
Bryr meg ikke.
Jeg trenger ikke noe. Du?
Jeg trenger sokker.
Du har sokker.
- Man kan aldri få nok sokker. - Det er absolutt ikke sant.
Har du vært der?
St. Mary's katedral.
Den ble designet for å ligne på en conquistadors hatt.
- Ganske vilt. - Jeg har ikke vært noe sted.
Sønnen min skulle ta meg med for å se severdighetene,
men vi har aldri gjort det.
Hei.
La oss stikke.
La meg vise deg byen.
Det blir moro.
- Hva er det med deg? - Jeg vil utnytte dagen.
Jeg vil at vi skal kose oss. Har du BART-kortet?
Hvis vi skal gjøre dette, kan vi like gjerne gjøre det riktig.
Der er den.
Kjører med stil.
C.J. satte meg på firmakontoen, så jeg kunne komme meg rundt.
Jeg har aldri brukt den før.
Vi skal få valuta for pengene.
Hei. Hvordan kan jeg hjelpe deg?
Jeg ville fortelle deg at faren min flytter inn hos meg.
Så han drar i morgen tidlig.
Jøss. Ok. Dette er uventet. Det virket som han var fornøyd.
Ja, men jeg har plass, så vi sparer penger.
Kan jeg spørre om det var noe galt med oppholdet hans?
Er det noe som jeg burde vite?
Han likte ikke folkene.
Virkelig?
Ja. Han ble overfalt. Den delen var ikke bra.
Stemmer.
Det er synd at han drar.
Takk.
- Hei, Emily. - Hei.
- Susan, ikke sant? - President Susan.
Charles nevnte at du er opptatt av sikkerhet.
Ja, men...
Hvorfor spør du?
Jeg er blitt utsatt for et angrep.
Noen stjal noe veldig verdifullt fra rommet mitt.
Virkelig?
La oss prate, Susan.
President Susan.
Følg meg.
- Kom an! Skynd deg! - Jeg kommer.
Så det er Alcatraz.
Skal du tilbringe resten av livet i et bedritent hull,
kan du like greit ha en flott utsikt.
Hvis du vil ta en omvisning, må du kjøpe billetter i god tid.
Jeg skal ikke på omvisning i et hjemsøkt fengsel.
C.J. sitt kontor er i den største grå bygningen.
Han ba meg bli med til Singapore.
Han har funnet et fint aldershjem jeg kan bo på.
Skal du bli med?
Kanskje.
Jeg kan også flytte til månen.
Jeg kjenner like mange på månen som jeg gjør i Singapore.
Ironien er at jeg flyttet hit for å være nær ham.
Det ordner seg alltid til slutt.
Hvor er Oracle Park?
Det er på den andre siden.
Det stemmer.
Du er en baseballfan, ikke sant?
Bortsett fra min avdøde kone og min sønn,
er det kun to andre ting som gjorde livet verdt å leve.
Den ene var min 1979 C3 Chevrolet Corvette.
Svart skinninteriør med avtagbart tak.
Og den andre var sesongbillettene til Baltimore Orioles.
Jeg brukte halvparten av lønna på det, og det var verdt hvert øre.
Så ja. Jeg er en baseballfan.
Vel...
La oss se litt baseball.
Hva er du mistenksom på?
Jeg vet ikke. Charles kom og det skjedde mye sprøtt.
Jeg lot det ligge, men helt ut av det blå stikker han.
Det foregår noe rart.
Vi fire skal finne ut hva.
Den første dagen snakker han med Helen og spør henne invaderende spørsmål
som om hun følte seg trygg,
rett etter at hun meldte smykke stjålet.
- Hvordan visste han det? - Alle sladrer om alt her.
Greit nok.
Elliott anklager ham for tyveri og slår ham for å stjele kona.
Elliott er gal.
Greit. Så er det den generelle særheten.
Folk sier at han sniker seg rundt og blander seg.
Det er noe med dattera hans, men jeg kan ikke sette fingeren på det.
Hun jobber på en skole og kjøpte en Rolex til ham.
Hva tror du egentlig skjer?
Hvilken forbrytelse blir begått?
Jeg vet ikke. Svindel. Det er alltid svindel med de eldre.
E-poster om forsinkede leveringer. Tekstmeldinger om utvidede garantier.
Oppringninger fra svindlere som sier de må sende penger.
Gjør Charles og dattera noe tvilsomt for å få penger,
ville de ha saksøkt dette stedet etter at Elliott slo ham.
Eller saksøkt Elliott.
Han drar i morgen. Hvorfor betyr det noe?
Ok, der er det.
Ok. Nok sånt.
- Ja. - La oss se litt baseball.
- Jeg tror vi er her oppe. - Ja, 149.
- 149. - Ja.
Angrip!
Dette er et flott stadion.
Liker C.J. baseball like godt som deg?
Ja.
Det sørget jeg for. Jeg ga ham en hanske før han kunne gå.
Jeg trente laget hans.
Da han var 12,
så vi Cal Ripken slå Lou Gehrigs rekord for flest spilte kamper på rad.
Ripken løp rundt hele stadion og ga high fiver.
Jeg fikk oss frem til at Ripken ga C.J. en high five.
Herregud.
Han så opp på meg og øynene strålte.
Han var så lykkelig.
Dere er heldige.
Emily og jeg har ikke noe som dette til felles.
Men hun kommer alltid på besøk, har med fine klokker og ser til deg.
Du har rett. Det er sant.
Men det er komplisert.
Vi hadde akkurat en stor samtale.
Hun vil at vi skal ha et annet forhold.
Og du tror at du ikke kan forandre deg.
Ja.
Tok ham.
Jeg bør slutte å snakke og la deg nyte kampen.
Det er greit. Jeg forstår ikke baseball.
Hva var det som skjedde?
- Tuller du? - Hva?
Jeg liker å være her fordi du liker det.
- Charles. - Hva?
Jeg kan gå og se ting jeg liker selv.
Hvis du vil vise meg byen du elsker, vis meg byen du elsker.
Ok.
- Jeg er redd jeg ikke kjøpte nok sko. - Jeg tror vi har nok.
- Hei. - Hvor er Charles?
Han dro.
- Hvorfor? - Jeg er ikke sikker.
Han og Calbert dro. De kommer senere.
Har du smakt en Wetzel's Pretzel?
Jeg smakte en for første gang i dag i matsalen...
Ok. Det var hele historien.
Ok.
KOMMUNIKASJONSDIREKTØR
Orange Grove College.
Et øyeblikk, Susan.
Carlos? Hvordan går det?
Innkommende anrop til Orange Grove College-linjen.
Ingen samtale.
Herlig. Var det den jeg tror det var?
Didis jobbnummer. Hun snoker rundt.
Det er utrolig.
Hør her, Carlos.
Jeg er sammen med en veldig viktig nå.
Kan jeg ringe deg tilbake? Jeg vil høre alt.
Det er så rart å snakke med deg undercover fordi du er snill mot meg.
Utrolig. Ok. Snakkes snart.
Jeg ble frastjålet dette.
Et sett med gullbelagte mynter med de amerikanske grunnlovsfedrene.
De er veldig sjeldne.
Bare 50 000 sett ble produsert.
Nå er bullion-investeringer den beste måten å sikre pensjonen på.
Ok. Så for å oppsummere, noen kom inn på det låste rommet ditt,
stjal disse falske myntene, tok ikke pengene,
eller noen av smykkene dine, og så dro de bare.
Ja.
Hvor er myntene?
I skapet bak deg.
Gode Gud.
Unnskyld.
Jeg har prøvd å få Didi til å øke sikkerheten,
men hun avviser alle forslagene mine.
Før eller siden vil noen stjele myntene mine.
Susan. Ingen vil ha disse.
De er søppel.
Du må slutte å lytte til folk som skremmer deg på tv.
Det går bra.
- Hei. - Jeg vet trolig hvorfor Didi snoker rundt.
Hun er tyven.
Prøver hun å finne ut hva du vet før du drar?
Kanskje hun er avvisende til sikkerhetsoppgraderinger
fordi hun stjeler.
Eller så hjelper hun tyven.
- Motiv? - Underbetalt. Bor i San Francisco.
Logisk. Jeg sjekker det.
Apropos underbetalte beboere, så trenger jeg lønnsøkning.
Nei. Jeg hører deg ikke. Er du der? Jeg hører deg ikke.
Uansett hvor mange ganger jeg ser den, blir jeg aldri lei.
Jeg skrev boken om den.
En bok. Det er hundrevis av dem.
Min ble kalt Porten til Stillehavet.
Den er spesiell.
Jeg gikk på college første gang jeg krysset broen.
Da jeg nådde den andre siden, var jeg en ny mann.
Klar til å gå over?
Jeg tror jeg tar poenget.
Ja. Det er en veldig lang bro.
La oss gå tilbake til den fancy bilen.
Jeg er fortsatt her.
Jeg vil starte pakkingen.
Har du papirene klare?
La oss ta et avslutningsintervju mens du signerer utskrivningspapirene.
Et avslutningsintervju?
Ja. Det er ganske standard. For å hjelpe oss å bli bedre. Ti minutter.
Jeg har noen spørsmål til deg også.
På kontoret mitt.
- Flott. - Flott.
De eldste trærne i denne lunden dateres tilbake mer enn 1000 år.
Det høyeste treet er over 100 meter høyt.
Charles, du er en hyggelig fyr. men du er også en kjedelig guide.
Du høres ut som Victoria.
Hver gang vi kom hit, fortalte jeg om mengden vann de trenger
eller utviklingen av rotsystemene.
Hun sa: "Vær så snill, Charles. Bare hold kjeft og nyt det."
Jeg liker Victoria.
Jeg også.
For en million år siden...
...var hun på innsamling på campus.
Hun snakket med en stor donor i timevis.
Men han var mer interessert i henne.
Så hun tok tak i armen til en tilfeldig fyr
og lot som om han var daten hennes.
En førsteamanuensis i ingeniørfag som aldri ville hatt motet
til å snakke med henne.
Det er en fin måte å møte kona di på.
Snakk om rett sted til rett tid.
Jeg var der for gratis mat og drikke.
Hva om jeg ikke hadde gått dit?
Hva om jeg hadde stått seks meter lenger unna?
Men du gjorde ikke det.
Jeg vet det.
Det er et mirakel.
Hvordan møtte du kona?
Jeg var på en fest.
Jeg så en vakker kvinne.
Jeg prøvde meg på henne hele kvelden.
Så tok hun tak i en høy nerd og lot som han var daten.
For pokker, Calbert.
Så jeg flørtet med en annen og vi giftet oss.
Jeg prøver å være sårbar her.
Jeg vet det. Unnskyld.
Det var en blinddate.
Jeg visste det med en gang.
Margot var ikke sikker før jeg lagde mat til henne.
Det føltes også som et mirakel.
Alle store ting i livet ditt, når jeg ser tilbake på det,
føles som et mirakel.
Det gjør det.
Dette må være en tøff jobb.
- Hvor lenge har du jobbet her? - Tolv år. Åtte som direktør.
Jeg vedder på at ledelsen ikke betaler deg en brøkdel av det du er verdt.
Nei. De tilbød meg en forfremmelse.
Men jeg takket nei. Denne jobben er mye mer givende.
Ja.
Givende.
Vi vil ha en avskjedslunsj for Charles i morgen.
Vi drar Napa ved morgengry, så du blir kvitt oss tidlig.
Syns dere har hastverk.
LØGNER
Vil kusinen din, Julie, bidra i pleien av Charles?
- Er det et spørsmål på skjemaet? - Hun var her da Elliott slo Charles.
Og det var ikke du.
Så jeg tenkte dere to jobbet litt sammen.
Hva er adressen hennes?
Julie er så privat.
Jeg vil ikke gi deg den uten hennes tillatelse.
Det forstår jeg.
Kan vi ikke bare ringe henne?
Hallo?
Det er Didi fra Pacific View. Jeg har spørsmål.
Hei, Jules.
Ja, din kusine Emily er her også.
Jeg har noen spørsmål siden onkelen din flytter ut.
Ja, greit.
Skal du hjelpe ham å flytte?
Det skulle jeg gjerne, men han og Emily drar grytidlig til Napa.
Stemmer.
Hvorfor tror du onkelen din ville dra fra Pacific View?
Han likte Pacific View, men han fant seg ikke til rette.
Han gikk ikke overens med alle.
Elliott slo ham i ansiktet.
Ok.
Tusen takk.
Ikke noe problem. Hvis du har andre spørsmål, spør...
Fikk du alt du trenger?
- Ja. - Flott.
Didi er ikke tyven. Men hun har gjennomskuet oss.
Avslutter vi?
Avslutt. Nå.
- Hei. Vent på pipetonen. Ha en fin dag. - Pokker.
Hvor er du? Hvorfor svarer du ikke?
Du er avslørt. Vi må få deg ut.
Jeg fikser esker og pakker alt. Ring meg.
Som din utpekte kjedelige guide, må jeg spørre deg.
Vil du høre interessante fakta om Palace of Fine Arts?
Nei.
Jeg vil snakke om at den hunden minner meg om Elliott.
Det er absolutt Elliott.
"Hva ser dere på? La meg være."
"Denne byen går rett i dass."
Vi må dra hvis vi skal rekke middagen.
Jeg har en bedre idé.
Det var et forbanna godt måltid.
Kjekt du likte det. Dette er favorittstedet mitt i byen.
Mine herrer.
Espresso, på huset.
Takk, Matteo. Dette er min gode venn, Calbert.
- Piacere. - Matteo.
Det er så flott for å se deg igjen.
Trist å høre om Victoria.
Skulle ønske det gikk bedre sist dere var her.
Det var ikke din feil.
- Hun elsket dette stedet. - Ja.
Grazie.
Velbekomme.
Matteo serverte favorittretten hennes, den hun alltid bestilte.
Hun nektet å spise den.
Hun ble opprørt, begynte å rope.
Hun sa hun ville ha epleskiver og peanøttsmør.
Matteo forklarte at de ikke hadde det.
Hun sa: "Selvsagt har dere det"
Jeg spiser det hele tiden etter skolen."
Hun trodde hun var i St. Louis for 60 år siden.
Jeg kunne ikke overbevise henne om at det ikke var sant.
Jeg visste at hun var for syk til å gå og spise.
Jeg var bare i fornektelse.
Vi er alle i fornektelse.
Det må du være. Eneste måten å takle det på.
En dag gjør kneet vondt.
Men i stedet for å bli bedre som før, verker det for alltid.
Så du ignorerer det.
Så begynner du å glemme ord.
Substantivene.
Jævla substantiv.
"Husker du da vi var i den butikken? Hva heter den?
Og vi så vennen din,
han som ligner på den skuespilleren fra den filmen."
"Filmen med damen som var i en annen film med fyren som så ut den senatoren."
Substantivene forsvinner og kneet gjør fortsatt vondt.
Og så begynner du å våkne hver annen time.
Det pleide aldri å skje.
Og du vet hva det betyr.
Vi vet hvor dette ender.
Så du later som om det ikke stemmer for å komme gjennom dagen.
Alle gjør det.
Du måtte gjøre mer enn de fleste for å komme gjennom dagene.
Og for å få kona gjennom hennes.
Hva var favorittretten hennes?
Den hun alltid bestilte?
Jeg husker ikke.
Nei. Seriøst?
- Jeg husker det ikke. - Gi deg, da.
Nei.
Linguine og muslinger.
Gudskjelov.
Nærme på.
Date Street. Det er et italiensk område.
Pappa.
Hva har du gjort hele dagen?
- Vært på sightseeing. - Hvorfor har du ikke svart meg?
Hvorfor har jeg brukt 800 dollar på firmabilen?
Det er ikke morsomt.
C.J., beklager. Det var min feil.
Nei.
Hvor mange ganger har jeg sett deg det siste året?
Ti, kanskje?
Men nå vil du kjefte på meg om en firmabil?
Ikke vri dette. Jeg var bekymret.
Det er lenge siden du var bekymret for meg.
Det er greit. Du er travel.
Men når du flytter meg rundt,
er det for å gjøre livet ditt enklere, ikke mitt.
Vi ble enige om at du flytter nærmere var best.
- Hvor kommer dette fra? - Det er det jeg føler.
Jeg har drukket en del vin, så jeg sier det jeg føler.
Det har vært en lang kveld. Jeg kjører dere til Pacific View.
Har du Uber?
Ja.
Charles hjelper meg.
Du kan dra og leve livet ditt i Singapore. Livet mitt er her.
Jeg klarer meg.
Ok.
Går det bra?
Ja.
Det måtte sies.
Foreldre og barn.
Hva?
Ingenting. Beklager.
Det gikk et lys opp for meg.
Hva faen glor dere på?
Perfekt.
Morsom dag, ikke sant?
Super dag.
Takk, Charles.
Hva sier du?
Backgammon for å avslutte kvelden?
Jeg er utslitt. Vi spiller i morgen.
Ok.
- Hei. - Hei.
Jeg bare pakker.
Kult. Lurt tenkt, Julie.
Det er Julie, ikke sant?
Da Elliott slo Charles,
signerte to stykker med "Emily" med en halvtimes mellomrom.
Med forskjellige håndskrifter. Sjekk politirapporten.
Her står Emily Nieuwendyk som vitne.
Det er rart, for du var ikke her. Men det var Julie.
Hør her.
Jeg vet ikke hva du tror du vet eller hva du antyder,
men jeg...
Jeg er fornærmet.
- God kveld, damer. - Charles, stå her bak meg.
Ok.
Hva tror du skjer her?
Jeg vet ikke.
Jeg tror du og kusina di begår svindel på Pacific View.
Kanskje Medicare eller banksvindel.
Dere har involvert denne uskyldige mannen, kanskje ved å utpresse ham.
Didi, dette er ikke svindel.
Jeg har vært med på det fra begynnelsen.
- Charles, stå med henne. - Ok.
Ok.
Jeg er privatdetektiv.
Klienten min ansatte meg for å etterforske morens smykketyveri.
Charles er min mann på innsiden.
Og kvinnen du kjenner som Julie er datteren min, Emily.
- Hun er ikke innblandet. - Du løy for meg.
Det har vært minst to store tyverier her de siste månedene.
Noen her er kriminelle.
Bryr du deg?
Du vet ikke hva du snakker om.
Gjør jeg ikke? Noen stjal Helens smykke.
- Ingenting er stjålet. - Begge tar feil.
Jeg har løst saken.
BASERT PÅ "EL AGENTE TOPO"
Tekst: Veronika Mathisen