Deci asta e situația.
O lună de supraveghere, înregistrări, fotografii, degeaba.
N-a fost degeaba, dle Cubbler.
Am eliminat un număr mare de teorii.
Și ați concluzionat... zero.
Nu sunt mai aproape decât înainte să te angajez.
Avem nevoie de timp. Investigația e în desfășurare.
Nu mai e nimic de investigat.
Mâine cer banii de la asigurări
și o scot pe mama din haznaua aia.
Am încheiat.
Încep să cred că tipul ăla e nasol.
Din păcate, are dreptate.
Hoțul și-a dat seama cine ești, cumva,
și ți-a lăsat ceasul lui Elliott ca să știi că te-a prins.
Acum așteaptă să dispărem.
Știa că avem timp limitat.
Putem rezolva cazul. Nu renunța.
Crezi că vreau? Charles, ador să rezolv cazuri.
Când stai față în față cu un ticălos vinovat
și dă din colț în colț și asudă și face așa...
„Nu știu ce sugerezi, dar e revoltător!”
Apoi le arăți probele incontestabile și le pică lumea în cap.
Cu încrederea năruită și egoul sfărâmat
de stâncile propriei înșelăciuni.
Sună... satisfăcător.
Dar nu vom reuși.
O voi anunța pe Didi că te muți.
Ce avem în program azi?
E miercuri. Mergem la mall.
Bine. Du-te câteva ore la mall, ia cina și mergi la culcare.
Mâine îți vei recăpăta vechea viață.
UN OM ÎN INTERIOR
CĂMINUL DE BĂTRÂNI PACIFIC VIEW
Bine, oameni buni. Vă reamintesc
că ne vedem la restaurante peste o oră.
Umblători puternici, hidratați-vă.
- Distracție plăcută! - Începem!
Faceți loc!
Unde vrei să mergi mai întâi?
Nu-mi pasă. N-am nevoie de nimic. Tu?
- Am nevoie de șosete. - Ai destule.
- Nu sunt niciodată suficiente. - Nu e deloc adevărat.
Ai fost vreodată aici?
La catedrala St. Mary?
A fost gândită să arate ca o pălărie de conchistador. Nebunie!
N-am fost nicăieri.
Fiul meu a zis că mă plimbă când m-am mutat din DC,
dar nu am reușit.
Auzi, hai s-o tăiem de aici.
O să-ți arăt orașul. Va fi distractiv.
- Ce te-a apucat? - Vreau să profit de zi.
Mă distrez cu amicul meu. Ai cartela de transport?
Dacă tot facem treaba asta, s-o facem ca lumea.
Asta e.
Ne deplasăm cu stil.
C.J. m-a adăugat pe contul de firmă ca să mă deplasez când e la birou.
Nu l-am mai folosit.
O să profităm la maximum.
Bună, Emily! Cu ce te pot ajuta?
Voiam să te anunț că tata a decis să se mute cu mine.
Deci va pleca mâine-dimineață.
I-auzi! E neașteptat.
Părea fericit.
Da, dar am o cameră, așa că vom economisi bani.
Pot să întreb...
A fost ceva în neregulă? E ceva ce ar trebui să știu?
Nu a fost încântat de oameni.
- Serios? - Da. A fost atacat.
- N-a fost grozav. - Corect.
- Îmi pare rău că va pleca. - Mulțumesc.
- Bună, Emily! - Bună!
- Susan, nu? - Dna președinte Susan.
Mi-a spus Charles că te interesează siguranța.
Da, dar...
- De ce întrebi? - Am fost țintită.
Cineva a furat ceva foarte valoros din camera mea.
Zău?
Să vorbim, Susan.
„Dna președinte Susan.” Hai cu mine!
- Haide! Grăbește-te! - Vin.
Deci ăla e Alcatrazul.
Dacă trebuie să-ți petreci viața într-o groapă umedă,
măcar să ai priveliște frumoasă.
Ai grijă, dacă vrei să faci un tur, trebuie să iei bilete în avans.
Nu fac tururi într-o închisoare bântuită, Charles.
Biroul lui C.J. e în cea mai mare clădire gri de acolo.
M-a rugat să merg cu el în Singapore.
Cică a găsit un cămin frumos pentru mine.
I-auzi!
- Te duci? - Poate.
M-aș putea muta și pe Lună.
Cunosc la fel de mulți oameni acolo ca în Singapore.
Ironia e că m-am mutat aici ca să fiu aproape de el.
Lucrurile astea se rezolvă de la sine.
Unde e Oracle Park?
E pe partea cealaltă.
Da, tu ești împătimit al baseballului.
În afară de răposata mea soție și fiul meu,
mai sunt două lucruri pentru care a meritat să trăiesc.
Unul era Chevroletul Corvette C3 din 1979.
Interior din piele neagră pe negru cu panouri decapotabile.
Și celălalt, biletele sezoniere la Baltimore Orioles,
pe care mi-am cheltuit jumătate din economii.
Meritau și ultimul bănuț.
Deci da, se poate spune că-s împătimit.
Păi...
Hai să vedem niște baseball.
Ești suspicioasă? De ce?
Nu știu. Charles a venit acum o lună. Apoi s-au întâmplat nebunii.
Apoi s-a instalat și am renunțat. Dar acum fuge.
Se întâmplă ceva ciudat.
Noi patru ne vom da seama ce.
În prima zi, merge la Helen, pe care nu o cunoaște,
și îi pune întrebări care o sperie,
inclusiv dacă se simte în siguranță,
la scurt timp după ce i-a fost furat colierul.
- De unde a știut? - Toată lumea bârfește aici.
- Corect. - Elliott îl acuză că i-a luat ceasul
și îl pocnește.
- Elliott e dus cu pluta. - Corect.
Apoi mai e și ciudățenia generală. Se furișează, se interesează de toți.
Se întâmplă ceva cu fiica lui,
dar nu îmi dau seama ce anume.
E administrator de colegiu și i-a cumpărat un Rolex.
Ce crezi că se petrece, mai precis?
Ce infracțiune se comite?
Nu știu. Fraudă.
Mereu e fraudă cu bătrânii.
E-mailuri despre pachete întârziate.
Mesaje despre garanții extinse.
Apeluri de la agenți falși de la Fisc, cerându-le bani.
Dacă Charles și fiica lui făceau ceva dubios pentru bani,
ne-ar fi dat în judecată după ce l-a pocnit Elliott.
Sau pe Elliott.
Tipul pleacă mâine. De ce te interesează?
STADIONUL ORACLE PARK
Așa!
Bine. Gata cu chestiile alea!
- Da. - Să vedem niște baseball.
- Cred că aici avem locurile. - Da, 149.
- 149. - Da.
La atac!
E un stadion superb.
Lui C.J. îi place baseballul la fel de mult?
Da, m-am asigurat de asta.
I-am luat mănușă înainte să meargă.
L-am antrenat.
Când avea 12 ani, l-a văzut pe Cal Ripken doborând recordul lui Lou Gehrig
de meciuri consecutive.
Ripken a alergat pe stadion, bătând palma cu fanii.
L-am ridicat pe C.J. la fix să bată palma cu el.
Doamne!
S-a uitat la mine, cu ochii strălucind ca diamantele.
Dădea pe-afară de fericire.
Sunteți norocoși.
Eu și Emily nu prea avem ceva de genul ăsta în comun.
Dar vine mereu în vizită.
Îți aduce ceasuri de lux și vede ce faci.
Ai dreptate. Așa e.
Dar e complicat.
Am avut o discuție importantă. Vrea...
Vrea să avem o relație diferită.
Și crezi că ești câinele bătrân care nu prinde trucuri noi.
Da!
L-a făcut.
Ar trebui să te las să te bucuri de joc.
E în regulă. Nu prea înțeleg baseballul.
Ce s-a întâmplat?
- Glumești? - Ce?
Îmi place aici pentru că îți place ție.
- Charles... - Ce?
Pot să văd ce-mi place singur.
Dacă vrei să-mi arăți orașul pe care-l iubești, arată-mi ce iubești tu.
Bine.
Elliott, cred că n-am luat destui pantofi.
Ne ajung.
- Bună! - Unde e Charles? Îl caut.
A plecat.
- Ce? De ce? - Nu sunt sigură.
E cu Calbert. A spus că se vor întoarce.
Didi, ai încercat vreodată un Wetzel's Pretzel?
Am gustat unul prima dată azi și...
Bine. Asta a fost toată povestea.
Bine.
EMILY NIEUWENDYK, SACRAMENTO
SACRAMENTO, CALIFORNIA, SUA
EMILY NIEUWENDYK DIRECTOR DE COMUNICAȚII
DIRECTOR DE PERSONAL
ACCEPTĂ
Colegiul comunitar Orange Grove.
ÎNCHEIAT
O secundă, Susan.
Carlos? Ce mai faci?
Apel mut de la Pacific View pe linia Colegiului Orange Grove.
Tare! A fost cine cred eu?
Linia lui Didi. Dă târcoale.
Extraordinar!
Ascultă, Carlos. Sunt cu cineva important.
Pot să te sun mai târziu? Vreau să-mi spui totul.
E ciudat să vorbesc cu tine sub acoperire, fiindcă ești amabilă cu mine.
Incredibil. Bine. Vorbim curând.
Asta mi-au furat.
Un set de monede placate cu aur cu Părinții Fondatori.
Sunt foarte rare.
S-au bătut doar 50.000 de seturi.
În aceste vremuri instabile,
aurul e cea mai sigură cale să-mi protejez pensia.
Bine. Ca să recapitulăm, a venit cineva în camera ta,
a furat monedele astea false, nu a luat banii ăștia,
nici vreo bijuterie, apoi a plecat.
Da.
- Susan, unde sunt monedele? - În dulap.
Dumnezeule!
Îmi pare rău. Încerc de mult să o fac pe Didi să sporească securitatea,
dar refuză tot ce îi sugerez.
E doar o chestiune de timp până îmi ia cineva monedele.
Susan, nimeni nu le vrea. Sunt gunoaie.
Nu-i mai asculta pe cei care te sperie la TV.
N-ai nimic.
- Bună! - Cred că știu de ce se interesează Didi.
Ea e hoața.
Și încearcă să-și dea seama ce știi înainte să pleci?
Da. Poate că s-a opus sporirii securității fiindcă fură de aici.
Sau ajută hoțul.
- Motivul? - E plătită prost.
- Locuiește în San Francisco. - Are sens.
Apropo de angajații prost plătiți din San Francisco...
Nu, Megan. Nu te aud. Megan?
Ești pe fir? Nu te aud.
Nu contează de câte ori îl văd, nu mă plictisesc niciodată.
Am scris cartea despre el.
O carte din cele câteva sute.
A mea se numea Poarta către Pacific.
E impresionant.
Prima dată când l-am traversat, eram la facultate.
Când am ajuns pe malul celălalt, eram schimbat.
Ești gata să traversezi?
Cred că înțeleg.
Da.
E un pod foarte lung.
Să ne întoarcem la mașina aia elegantă.
Bună! Încă sunt aici. Am venit să împachetez din timp.
Ai pregătit actele, oare?
Da. M-ai putea ajuta cu interviul de plecare acum,
cât semnezi actele.
- Un interviu de plecare? - Da, e standard, doar pentru uz intern.
Să devenim mai buni. Zece minute.
- Grozav. Am și eu niște întrebări. - Grozav, hai în birou!
- Grozav! - Grozav!
COLONELUL ARMSTRONG
Cei mai bătrâni copaci din pădurice au peste 1.000 de ani.
Cel mai înalt copac are peste 90 de metri înălțime.
Charles, ești un tip de treabă, dar ești și un ghid plictisitor.
Vorbești ca Victoria.
De fiecare dată când veneam aici, turuiam de câtă apă au nevoie
sau despre evoluția sistemului radicular.
Îmi zicea: „Charles, te rog.
Taci și bucură-te.”
Îmi place Victoria.
Și eu.
Acum un milion de ani...
a fost la o strângere de fonduri în campus.
A vorbit cu un donator important ore în șir.
Dar el era mai interesat de ea.
Așa că a apucat brațul unui tip care era pe acolo
și s-a prefăcut că e partenerul ei.
Un profesor asociat de inginerie...
care n-ar fi avut niciodată curajul să o abordeze.
E un mod bun de a-ți cunoaște soția.
Locul potrivit, momentul potrivit.
Eram acolo doar pentru mâncarea și băuturile gratuite.
Dacă aș fi stat acasă în seara aia?
Dacă aș fi fost cinci metri mai încolo?
Dar nu a fost așa.
Da, știu.
E un miracol.
Tu cum ai cunoscut-o?
Am fost la o petrecere.
Am văzut o femeie superbă.
M-am dat la ea toată noaptea. Am încercat totul.
Apoi a luat un tocilar înalt, cică era partenerul ei.
Fir-ar să fie, Calbert!
Așa că m-am dat la alta și gata!
Încerc să fiu vulnerabil.
Știu. Îmi pare rău.
A fost o întâlnire pe nevăzute.
Am știut imediat.
Margot nu era sigură... până am gătit pentru ea.
Și ăsta a fost un miracol.
Fiecare lucru măreț din viața ta, privind în urmă...
pare un miracol.
Cu siguranță.
Trebuie să fie o slujbă foarte grea.
- De când lucrezi aici? - De 12 ani. Opt ca directoare.
I-auzi! Pariez că barosanii de la sediu nu te plătesc pe măsură.
Nu chiar. Tocmai mi-au oferit o promovare.
Dar am refuzat. Slujba asta e mai satisfăcătoare.
Da. „Satisfăcătoare.”
Mă gândeam că am putea ține un mic prânz pentru Charles mâine.
Mergem la Napa la prima oră, așa că vom pleca foarte devreme.
Da? Îmi pare rău că vă grăbiți.
MINCINOASĂ
Și verișoara ta, Julie, îl va îngriji pe Charles?
E o întrebare de pe formular?
A fost aici în ziua în care Elliott l-a pocnit pe Charles.
M-am gândit că voi două lucrați împreună.
Care e adresa ei? Să o avem.
Julie e foarte retrasă.
Nu vreau să dau informații fără permisiunea ei.
Înțeleg. Ce-ar fi s-o sunăm?
- Alo? - Julie? Sunt Didi, te pot întreba ceva?
Bună, Jules!
Da, e și verișoara ta, Emily.
Am câteva întrebări, fiindcă unchiul tău se mută mâine.
- Da, sigur. - Vii să-l ajuți cu mutarea?
Mi-ar plăcea, dar el și Emily merg la Napa la prima oră.
Da...
Poți să-mi spui de ce crezi că vrea unchiul tău să plece?
I-a plăcut la Pacific View, dar nu și-a intrat în ritm acolo.
Nu s-a înțeles cu unii.
Elliott l-a pocnit în față.
Bine. Mulțumesc mult.
Nicio problemă. Dacă ai alte întrebări...
Ai tot ce-ți trebuie?
- Da. - Super!
Didi nu e hoața, dar ne-a prins.
- Închidem? - Închidem, urgent.
- Bună! Așteaptă semnalul. O zi bună! - Fir-ar să fie!
Unde ești? De ce nu-mi răspunzi?
Ai pierdut acoperirea. Te extragem.
O să găsesc niște cutii să îți strâng lucrurile. Sună-mă!
Ca ghid plictisitor desemnat,
trebuie să te întreb
dacă vrei să afli câte ceva despre Palatul Artelor.
Nu. Vreau să discutăm despre câinele care seamănă cu Elliott.
E Elliott leit!
„La ce vă uitați? Dați-mi pace!”
„Orașul ăsta se duce pe apa sâmbetei!”
Trebuie să plecăm, să prindem cina.
Am o idee mai bună.
CAFENEAUA LUI TONY NIK
A fost o masă al naibii de bună.
Mă bucur că ți-a plăcut. E locul meu preferat din oraș.
Domnilor, espresso din partea casei.
Mulțumesc, Matteo. El e bunul meu prieten, Calbert.
- Piacere. - Matteo.
E minunat să te revăd, Charles.
Îmi pare rău pentru Victoria.
Aș fi vrut să se fi simțit bine la ultima vizită.
N-a fost vina ta.
- A iubit mereu localul. - Da.
Grazie.
Să vă fie de bine!
Matteo a adus preparatul ei preferat, pe care îl comanda mereu.
Și a refuzat să mănânce.
S-a agitat, a început să țipe.
A spus că vrea...
felii de mere și unt de arahide.
Matteo i-a spus că nu au,
iar ea l-a contrazis.
„Mănânc tot timpul, după școală.”
Se credea în St. Louis, cu 60 de ani înainte.
N-am putut spune nimic ca s-o conving că nu e adevărat.
Știam că e prea bolnavă să ieșim la cină.
Cred că eram în negare.
Toți suntem în negare.
Trebuie să fii. E singura cale de a face față.
Într-o zi, te dor genunchii.
Dar, în loc să-ți revii ca înainte, nu mai trece niciodată.
Așa că ignori.
Apoi cuvintele încep să te părăsească.
Substantivele.
Afurisitele de substantive.
„Îți amintești când eram la magazin? Cum îi zice?
Și l-am văzut pe prietenul tău, ce care arată ca actorul ăla din film.”
„Din filmul cu tipa din celălalt film,
ăla cu tipul care arăta a senator, cum îl cheamă?”
Se duc substantivele.
Și genunchii încă dor.
Apoi te trezești din două-n două ore.
Asta nu se întâmpla niciodată.
Și știi ce înseamnă.
Știm încotro se îndreaptă toate astea.
Așa că te prefaci că nu e așa, ca să treacă ziua.
Cu toții o facem.
Tu a trebuit să faci mai multe ca să îți treacă zilele.
Și să-i treacă soției tale.
Care era mâncarea ei preferată?
Cea comandată mereu?
- Am uitat. - Nu! Nu se poate!
- Nu-mi amintesc. - Pe bune?
Nu!
Linguine și scoici.
Slavă Domnului!
Cât pe-acu!
...date, dar e o zonă italiană.
Tată!
Unde ai fost toată ziua?
- Cu prietenul meu. - De ce îmi ignori apelurile?
Și de ce am tarife auto de 800 $ în contul companiei?
Nu e amuzant.
C.J., îmi pare rău. E vina mea.
Nu.
De câte ori te-am văzut în ultimul an?
Zece, poate?
Acum te rățoiești la mine pentru mașina de firmă?
Nu o da la întors. Mi-am făcut griji.
Nu ți-ai făcut griji pentru mine de mult, fiule.
E în regulă, ești ocupat.
Dar ce faci acum, cum mă muți pe toată planeta,
e ca să-ți ușurezi ție viața, nu pentru mine.
Am stabilit că e mai bine dacă stai pe lângă mine.
- Ce te-a apucat? - Așa simt.
Și am băut mult vin, așa că spun ce am pe suflet.
Bine. A fost o seară lungă. Vă duc înapoi la Pacific View.
Charles, ai Uber?
- Da. - Mă rezolvă Charles.
Du-te și trăiește-ți viața în Singapore. A mea e aici acum.
O să-mi fie bine.
Bine.
- Te simți bine? - Da.
Trebuia spus.
Părinții și copiii, frate.
Părinții și copiii.
Ce e?
Nimic. Scuze!
Tocmai mi-a picat fisa la ceva.
La ce naiba vă holbați?
Perfect!
Frățioare! Ce zi distractivă, nu?
O zi grozavă. Mulțumesc, Charles.
Ce zici? Facem o tablă să dăm stingerea?
Sunt rupt. Jucăm mâine.
Bine.
- Bună! - Bună!
Fac bagajele aici.
Tare! Bine gândit, Julie.
Ești Julie, nu?
Când Elliott l-a pocnit pe Charles, s-au semnat două Emily
la jumătate de oră distanță.
Cu scrisuri diferite. Vezi raportul poliției.
Aici, la martor, scrie Emily Nieuwendyk,
ceea ce e ciudat, pentru că nu erai aici, dar Julie a fost.
Ascultă...
Nu știu ce crezi că știi sau ce insinuezi,
dar eu...
Mă simt insultată, să fiu cinstită.
- Bună seara, doamnelor! - Charles, stai în spatele meu.
Bine.
- Ce crezi că se întâmplă aici? - Nu știu.
Cred că tu și verișoara ta comiteți fraudă la Pacific View.
Poate cu Medicare sau bancară.
Cred că tu și „verișoara” ta l-ați racolat de acest domn amabil,
probabil prin șantaj.
Didi, nu e fraudă.
Sunt cu ele de la început.
- Charles, du-te acolo cu ea. - Bine.
Bine. Sunt detectiv particular.
Clientul meu m-a angajat să investighez furtul bijuteriilor mamei lui.
Charles e omul meu din interior.
Și femeia pe care o cunoști drept Julie e fiica mea, Emily.
- N-a avut nicio legătură cu asta. - M-ai mințit.
Doamnă, au fost cel puțin două furturi importante aici
în ultimele două luni.
Cineva de aici e un infractor. Îți pasă câtuși de puțin?
Nu știi despre ce vorbești.
Nu știu? Cineva a furat colierul lui Helen.
- N-au fost furturi. - Vă înșelați amândouă.
Am rezolvat cazul.
DUPĂ FILMUL „EL AGENTE TOPO”