Отже, що ми маємо?
Тридцять днів стеження, записів, фотографій, і все дарма.
Це було недарма, містере Кабблере.
Ми відкинули чимало теорій.
Але ні до чого не дійшли.
Я геть не просунувся, відколи вас найняв.
Просто дайте нам ще трохи часу. Розслідування триває.
Більше нема чого розслідувати.
Завтра я повідомлю про страховий випадок
і заберу матір з того відстійника.
Ми закінчили.
Я починаю думати, що цей хлопець козел.
На жаль, він має рацію.
Злодій якимось чином збагнув, хто ти такий,
і залишив годинник Еліота, аби показати, що тебе розкусили.
А тепер нас просто пересиджують. Злодій знає, що ми не копатимемо вічно.
Ми можемо його викрити. Не здавайся.
Думаєш, я хочу?
Чарльзе, я обожнюю розкривати справи.
Коли ти нарешті сідаєш навпроти нещасного зловмисника,
а той двох слів зв'язати не може, заливається холодним потом
і каже: «Не розумію, на що ви натякаєте,
але це неприпустимо».
А потім ти показуєш незаперечні докази, і людина нарешті ламається.
Впевненість та его злодія розбиваються
об скелясті виступи власного обману.
Звучить... приємно.
Та нам це не світить.
Я скажу Діді, що ти виселяєшся.
Які плани на сьогодні?
Щосереди торговий центр.
Добре. Змарнуй там кілька годин, повечеряй і лягай спати.
А завтра ти повернешся до свого старого життя.
ТАЄМНИЙ ІНФОРМАТОР
ПАНСІОНАТ ДЛЯ ЛІТНІХ «ПАСИФІК В'Ю»
САКС НА П'ЯТІЙ АВЕНЮ
Так, народе, нагадую,
що за годину ми зустрічаємося на фудкорті.
Спортивні ходуни, не забувайте пити воду.
- Веселіться. - Починаємо.
Обережно праворуч.
Куди хочеш спочатку?
Байдуже.
Мені нічого не треба. А тобі?
Мені треба шкарпетки.
У тебе є шкарпетки.
- Шкарпеток забагато не буває. - Це безглузда вигадка.
Бував тут?
У соборі Святої Марії?
Його спроєктували за подобою капелюха конкістадора.
Так круто.
Я ніде не бував.
Син обіцяв показати мені пам'ятки, коли я переїхав з Вашингтона,
але так руки й не дійшли.
Слухай.
Вшиваймося звідси.
Я покажу тобі місто.
Буде весело.
- Що з тобою? - Просто хочу провести день якнайкраще.
Потішити свого друга. Давай. Ти взяв проїзний?
Якщо вже робити щось, то робити правильно.
Ось так.
Проїдемося зі стилем.
Сі-Джей додав мене під своє ім'я,
щоб я міг їздити містом, поки він на роботі.
Я ще ніколи їх не викликав.
Сьогодні ми відіб'ємо свої гроші.
Привіт, Емілі. Чим можу допомогти?
Просто хотіла повідомити, що тато вирішив переїхати до мене.
Він виселиться завтра зранку.
Ого. Ясно. Неочікувано.
Я думала, він задоволений.
Так, але в мене є місце, тому ми зекономимо.
Можна спитати,
пансіонат чимось не догодив?
Можливо, сталися якісь промахи?
Знаєш, йому не сподобалися мешканці.
Справді?
Так. На нього ж напали.
Це було не дуже.
Так.
Що ж, мені шкода, що він йде.
Дякую.
- Привіт, Емілі. - Привіт.
Сюзен, так?
Президентка Сюзен.
Чарльз казав, ти непокоїшся через безпеку.
Так, але...
Чого питаєш?
Мене обікрали.
З моєї кімнати поцупили щось дуже цінне.
Серйозно?
Побалакаймо, Сюзен.
Президентко Сюзен.
За мною.
- Нумо, рухайся! - Уже йду.
Це в нас Алькатрас.
Якщо мусиш доживати віку, гниючи у вогкій буцегарні,
звідси хоч краєвид гарний.
Попереджаю, якщо захочеш екскурсію, квитки треба купувати дуже заздалегідь.
Я не поткнуся у в'язницю з привидами, Чарльзе.
Там офіс Сі-Джея, у найбільшій сірій будівлі.
Він кличе мене з ним у Сінгапур.
Знайшов там гарний пансіонат для літніх людей.
Ого.
Ти поїдеш?
Можливо.
Або можу гайнути на Місяць.
На Місяці я знаю стільки ж людей, як у Сінгапурі.
Іронія в тому, що я переїхав сюди, аби бути поруч з ним.
Знаєш, такі справи зазвичай вирішуються самі собою.
Де Оракл-Парк?
Він з іншого боку.
Точно.
Ти ж полюбляєш бейсбол, так?
Крім покійної дружини й сина, що носить моє ім'я,
лише дві речі надавали моєму життю сенсу.
Перша — мій «Шевроле Корвет С3» 1979 року.
Чорний шкіряний салон, знімні панелі на даху.
Друга — сезонні абонементи на «Балтімор Оріолз»,
на які я спускав половину доходів.
Вони вартували кожнісінького пенні.
Тому так, я полюбляю бейсбол.
Ну...
Ходімо подивимося бейсбол.
«ПАСИФІК В'Ю»
Щось підозріле? Що саме?
Не знаю. Чарльз заїхав місяць тому.
Потім заварилася вся та каша,
але він влився, і я не зважала. А тепер раптом тікає.
Тут щось не так.
Ми четверо розберемося, що саме.
Першого ж дня він пішов до Гелен, якої ще не знав,
і налякав її нав'язливими питаннями,
зокрема про те, чи почувається вона в безпеці,
коли вона якраз повідомила про вкрадене намисто.
Звідки він знав?
Тут усі про все пліткують.
Слушно.
Еліот звинуватив його в крадіжці, а тоді вдарив через дружину.
Еліот схибнутий.
Слушно. А ще він загалом дивний.
Кажуть, він скрадається. Усюди пхає свого носа.
Донька теж викликає в мене підозри,
але я не можу зрозуміти чому.
Вона адміністраторка коледжу, але купила йому «Ролекс».
По-твоєму, що саме тут відбувається?
Який злочин вони замислили?
Я не знаю. Шахрайство.
Літніх людей завжди дурять.
Емейли про затримку доставки.
Смски про продовження гарантій.
Дзвінки від податкової, яка заарештує, якщо не надіслати гроші.
Якби Чарльз з донькою хотіли надурити когось на гроші,
вони подали б на нас позов, коли Еліот його вдарив.
Або на Еліота.
Він завтра вже їде. Яка взагалі різниця?
ОРАКЛ-ПАРК
От ми й на місці.
Гаразд, досить уже.
- Так. - Ходімо на бейсбол.
ВІЛЛІ ГОВАРД МЕЙС МОЛОДШИЙ
- Ми десь нагорі. - Так, 149.
- 149. - О так.
Уперед!
Неймовірний стадіон.
Сі-Джей любить бейсбол так само, як ти?
Так.
Я доклався.
Подарував рукавичку ще до перших кроків.
Тренував у Дитячій лізі.
Коли йому було 12,
взяв його з собою, коли Кел Ріпкен перегнав Лу Ґеріґа
за зіграними поспіль іграми.
Ріпкен оббігав стадіон, давав фанатам п'ять.
Я протиснув нас якраз вчасно, щоб Ріпкен дав п'ять Сі-Джею.
Боже мій.
Він дивиться на мене, а очі світяться, як лампочки.
Він був такий щасливий.
Вам так пощастило.
Нас з Емілі ніщо... так не поєднує.
Але вона завжди навідується,
приносить круті годинники, цікавиться твоїми справами.
Ні, ти маєш рацію. Це правда.
Але це складно.
Ми якраз серйозно поговорили.
Вона хоче...
Вона хоче, щоб у нас були інші стосунки.
А ти думаєш, що старому псу вже пізно вчити нові трюки.
Так.
Так його.
Я краще замовкну, щоб ти насолоджувався грою.
Нічого. Я не розуміюся на бейсболі.
Що щойно сталося?
- Ти жартуєш? - А що?
Мені подобається, бо тобі подобається.
- Чарльзе. - Що?
Я можу сам піти й подивитися, що мені подобається.
Якщо хочеш показати місто, яке любиш ти, покажи місто, яке любиш ти.
Гаразд.
Еліоте, я переживаю, що мені забракне взуття.
Думаю, вистачить.
- Привіт. - Де Чарльз? Нам треба поговорити.
Він пішов.
- Що? Чому? - Не знаю.
Вони з Калбертом пішли. Сказали, що самі повернуться.
Діді, ти колись куштувала кренделики від «Ветцеля»?
Я сьогодні вперше спробувала на фудкорті...
Нічого. Це й була вся історія.
Добре.
ЕМІЛІ НЮВЕНДАЙК, САКРАМЕНТО
САКРАМЕНТО, КАЛІФОРНІЯ, США
ЕМІЛІ НЮВЕНДАЙК, КОМУНІКАЦІЙНА ДИРЕКТОРКА
ВИКЛАДАЧІ ТА ПЕРСОНАЛ
«ПАЦИФІК В'Ю» ДІДІ СЕНТОС КОРДЕРО
ПРИЙНЯТИ
Громадський коледж Оранж-Ґроув.
Хвилинку, Сюзен.
Карлосе? Як справи?
Дзвінок з «Пасифік В'ю» в коледж Оранж-Ґроув.
Кинули трубку.
Класно. Я здогадуюся, хто це був?
Робоча лінія Діді. Вона рознюхує.
Прекрасно.
Слухай, Карлосе.
Я зараз з дуже важливою людиною.
Я передзвоню пізніше? Розкажеш мені все.
Дивно розмовляти під прикриттям,
бо ти така приязна, що аж страшно.
Неймовірно. Гаразд. Скоро поговоримо.
Ось що в мене вкрали.
Набір позолочених монет з батьками-засновниками.
Вони дуже рідкісні.
Відкарбовано лише 50 000 наборів.
У наші нестабільні часи
злитки — найбезпечніший спосіб захистити свою пенсію.
Гаразд. Отже, хтось прокрався у твою замкнену кімнату,
вкрав фальшиві монети, але не взяв ні готівки,
ні прикрас, а тоді просто пішов.
Так.
Сюзен, де монети?
У шафці за тобою.
Боже милий.
Вибач.
Я вже стільки товкмачу Діді, щоб посилила охорону,
але вона завертає всі мої пропозиції.
Рано чи пізно хтось таки накиває п'ятами з моїми монетами.
Сюзен, вони нікому не потрібні.
Це буквально сміття.
Не слухай людей, які залякують тебе по телевізору.
Усе гаразд.
- Так. - Мабуть, я знаю, чому Діді рознюхує.
Вона злодійка.
Тому вона хоче вивідати, що ти знаєш, поки ти не зникла?
Так. Може, саме тому вона опирається посиленню безпеки.
Бо вона краде.
Або допомагає комусь.
- Мотив? - Роботи багато, грошей мало.
- Живе в Сан-Франциско. - Логічно. Я пошукаю.
До речі, про багато роботи і мало грошей. Не відмовлюся від підвищення.
О ні, Меґан. Тебе не чути. Меґан?
Ти там? Не чую.
Скільки б я на нього не дивився, ніколи не набридає.
Я буквально написав про нього книгу.
Одну з.
Таких книг сотні.
Моя називається «Ворота в Тихий океан».
Він особливий.
Уперше я перетнув його ще студентом.
Іншого боку я дістався вже новою людиною.
Готовий перейти його?
Здається, я вже зрозумів.
Так.
Це дуже довгий міст.
А тепер назад у нашу круту тачку.
Привіт. Я досі тут.
Вирішила раніше почати з пакуванням.
Хотіла спитати, чи готові документи.
Так. Власне, було б добре, якби ми провели вихідну бесіду,
поки ти підпишеш форми.
Вихідна бесіда?
Так. Досить стандартна.
Для внутрішнього використання. Як відгук. Десять хвилин.
Супер. Я теж маю кілька запитань.
Супер. Мій кабінет.
- Супер. - Чудово.
ПОЛКОВНИК АРМСТРОНҐ
Найстарішим деревам у цьому гаю вже понад 1000 років.
Найвище дерево сягає понад 90 метрів.
Чарльзе, ти хороший хлопець, але страшенно занудний гід.
Кажеш, як Вікторія.
Коли ми приходили сюди,
я торочив про необхідні об'єми води
чи еволюцію кореневої системи.
А вона казала: «Чарльзе, я тебе прошу.
Замовкни і насолоджуйся».
Мені подобається Вікторія.
Мені теж.
Мільйон років тому...
вона прийшла в університет на благодійний збір коштів для музею.
Вона годинами заговорювала якогось великого мецената.
Але його більше цікавила вона.
Тому вона схопила якогось першого-ліпшого хлопця за руку
та вдала, ніби він її кавалер.
Ним був доцент інженерії, який ніколи не насмілився б
навіть заговорити з нею.
Гарний спосіб познайомитися з дружиною.
У правильному місці в правильний час.
Я ж-бо прийшов туди лише заради безплатних наїдків.
А якби я залишився вдома?
А якби я стояв на пару метрів далі?
Але не стояв.
Так, я знаю.
Це диво.
Як ти познайомився з дружиною?
Пішов на вечірку.
Побачив цю красуню.
Залицявся до неї цілий вечір, усе перепробував.
А тоді вона схопила якогось ботана й удала, ніби то її кавалер.
Трясця, Калберте.
Я перемкнувся на іншу, і ми одружилися.
Я намагаюся трохи відкритися.
Знаю. Вибач.
Побачення наосліп.
Я одразу все зрозумів.
Марґо сумнівалася, поки я не почав для неї готувати.
Це теж відчувалося дивом.
Коли пригадуєш минуле, усі важливі життєві події
відчуваються дивом.
Щира правда.
Мабуть, у тебе дуже важка робота.
- Скільки ти тут працюєш? - Дванадцять років. Вісім директоркою.
Ого. Б'юся об заклад, товстосуми з управління
тобі недоплачують.
Ні. Насправді мені якраз запропонували підвищення,
але я відмовилася. Тут більше відчувається віддача.
Так.
Віддача.
Ми могли б організувати завтра обід для Чарльза.
Прощальний обід.
Ми з самого ранку поїдемо в Напу, тож не завдамо більше клопотів.
Що ж. Шкода, що ви так поспішаєте.
БРЕХУХА
Твоя кузина Джулі теж піклуватиметься про Чарльза?
Це у формі є таке питання?
Вона була тут, коли Еліот вдарив Чарльза.
А ти ні.
От я й подумала, що ви в цьому плані співпрацюватимете.
Яка її адреса? Щоб ми знали.
Знаєш, Джулі дуже приватна.
Не хочу розголошувати інформацію без її дозволу.
Я розумію.
Може, тоді подзвонимо їй?
Алло?
Привіт, Джулі. Це Діді з пансіонату. У мене питання.
Привіт, Джулс.
Так, твоя кузина Емілі теж тут.
Я маю кілька питань, бо твій дядько завтра виїжджає.
Так, звісно.
Ти допоможеш йому з переїздом?
Я б залюбки, але вони з Емілі їдуть у Напу
з самого ранку.
Так.
Якщо не секрет, скажи, буль ласка, чому твій дядько вирішив піти?
Йому сподобався пансіонат, але він так нікуди й не приткнувся.
Не з усіма знайшов спільну мову.
Знаєш, Еліот зацідив йому в носа.
Ясно.
Дуже тобі дякую.
Без проблем. Якщо залишилися ще питання...
Ти дізналася все необхідне?
- Угу. - Супер.
Діді не злодійка. Але вона точно про щось здогадується.
Закругляємося?
Так, негайно.
- Привіт. Зачекайте на сигнал. Гарного дня. - Чорт забирай.
Де ти? Чому не береш трубку?
Тебе розкусили. Ми тебе витягуємо.
Я знайду якісь коробки й складу твої речі. Передзвони.
Як твій нудний гід,
мушу спитати.
Хочеш почути пару цікавих фактів про Палац мистецтв?
Ні.
Я хочу поговорити про те, як цей пес нагадує мені Еліота.
Викапаний Еліот.
«На що вирячилися? Дайте спокій».
«Це місто сходить на пси».
Ходімо, інакше запізнимося на вечерю.
Маю кращу пропозицію.
КАФЕ «У ТОНІ НІКА»
Оце я називаю смачною вечерею.
Радий, що тобі сподобалося. Це мій улюблений заклад.
Панове.
Еспресо від закладу.
Дякую, Маттео. Це мій хороший друг, Калберт.
- Піачере. - Маттео.
Радий знову тебе бачити, Чарльзе.
Дуже співчуваю через Вікторію.
Хотів би я, щоб її останній візит минув краще.
Це не твоя провина.
- Вона любила це місце. Завжди любила. - Так.
Ґраціе.
Смачного.
Маттео приніс її улюблену страву, яку вона завжди замовляла.
А вона відмовилася їсти.
Розхвилювалася, почала кричати.
Сказала, що хоче...
порізане яблуко з арахісовою пастою.
Маттео сказав, що в них такого нема,
але вона йому: «Звичайно, що є.
Я завжди його їм після школи».
Думала, що вона в Сент-Луїсі, 60 років тому.
Ніякі мої слова не могли переконати її у зворотньому.
Я знав, що вона надто хвора, аби йти на вечерю.
Мабуть, я просто заперечував реальність.
Усі ми заперечуємо.
Інакше ніяк. Лише так можна впоратися.
Якось починає боліти коліно.
Але раніше біль минав, а тепер залишається назавжди.
Тому ти не зважаєш.
Потім починають забуватися слова.
Іменники.
Кляті іменники.
«Пам'ятаєш, ми були в магазині?
Як його там?
А тоді зустріли твого друга, схожого на того актора з того фільму».
«Там ще та жінка, яка знімалася в іншому фільмі,
з хлопцем, схожим на сенатора.
Як його там?»
Отже, забуваються іменники.
А коліно досі болить.
А тоді починаєш прокидатися кожні дві години.
Раніше такого не бувало.
І ти знаєш, що це означає.
Ми знаємо, чим це закінчиться.
Але ти вдаєш, що це не так, щоб пережити день.
Усі так роблять.
Тобі довелося робити більше, щоб пережити свої дні.
Й допомогти дружині пережити її.
Яка була її улюблена страва?
Яку вона завжди замовляла?
Я забув.
Ні. Серйозно?
Не можу пригадати.
Ой, та ну.
Ні.
Лінґвіне з молюсками.
Ой. Слава богу.
Ледь загадав.
Дейт-стріт. Але загалом це все італійський райончик.
Тату.
Куди ти подівся на весь день?
- Гуляв містом з другом. - Чому ти не брав слухавку?
І звідки взявся рахунок 800 доларів за службову машину?
Це не смішно.
Сі-Джею, вибач. Це моя провина.
Ні. Не треба.
Скільки разів я тебе бачив за минулий рік?
Може, з десять?
А тепер ти приходиш і кричиш на мене через службове авто?
Не переводь усе на мене. Я хвилювався.
Синку, ти вже дуже давно за мене не хвилювався.
Це нормально.
Ти зайнятий.
Але ти тягаєш мене по всьому світу,
лише щоб полегшити життя собі, а не мені.
Ми зійшлися на тому, що твій переїзд сюди — на краще.
- Що на тебе найшло? - Така моя думка.
А я випив чимало вина, тому кажу все, що думаю.
Гаразд. Вечір видався довгий, я відвезу вас у «Пасифік В'ю».
Чарльзе, ти маєш «Убер»?
Так, маю.
Чарльз мене відвезе.
Живи своїм життям у Сінгапурі. Моє тепер тут.
Я не пропаду.
Гаразд.
Ти в порядку?
Так.
Це треба було сказати.
Кажу тобі, батьки і діти.
Батьки і діти.
Що таке?
Нічого. Вибач.
Просто дещо зрозумів.
На що вирячилися?
Якраз.
Боже. Веселий день, так?
Прекрасний.
Дякую, Чарльзе.
Що скажеш?
Зіграємо в нарди, щоб довершити вечір?
Я зморився. Завтра зіграємо.
Гаразд.
- Привіт. - Привіт.
А я якраз збираю речі.
Круто. Добре придумала, Джулі.
Джулі, правильно?
Коли Еліот вдарив Чарльза,
за пів години відмітилися дві Емілі Нювендайк.
Різним почерком. Поглянь у протоколі.
Ось тут, свідок: Емілі Нювендайк.
Дивно, адже тебе тут не було.
Але Джулі була.
Послухай.
Не знаю, що ти собі надумала чи на що натякаєш,
але я...
Знаєш, якщо чесно, я обурена.
- Добрий вечір, леді. - Чарльзе, стань позаду мене.
Добре.
Що, по-твоєму, тут відбувається?
Я не знаю.
По-моєму, ви з кузиною замислили проти нас якесь шахрайство.
Зі страхуванням чи банківськими рахунками.
Ви з нею змусили цього милого, невинного чоловіка до співучасті.
Можливо, шантажем.
Діді, це не шахрайство.
Я допомагав з самого початку.
- Чарльзе, стань біля неї. - Добре.
Гаразд.
Я приватна детективка.
Мене найняли, щоб розслідувати крадіжку коштовностей матері клієнта.
Чарльз допомагає мені як таємний інформатор.
А жінка, яку ти знаєш як Джулі, це моя справжня донька Емілі.
- Вона до цього не причетна. - Ти мені збрехав.
Послухай, тут сталося щонайменше дві серйозні крадіжки
за останні кілька місяців.
Сюди закрався злочинець.
Тобі що, байдуже?
Ти не знаєш, про що говориш.
Я не знаю, про що говорю? Хтось вкрав намисто Гелен.
Жодних крадіжок не було.
Ви помиляєтеся.
Я розкрив справу.
ЗА МОТИВАМИ «ТАЄМНОГО АГЕНТА»
Переклад субтитрів: Софія Семенко