DAG 30, MOLNIGT 9.40, 2 °C
Förbannat.
Var tusan är Hästsvansen? Är han okej?
Vad *** händer?
Gick han och samlade ved?
Joey är hos Bravo.
-Va? -Du hörde mig.
-Han är ingen lagspelare. -På riktigt?
Ja.
-Jag litar inte på sånt. -Japp.
Jag litar inte på det. Vi välkomnade dig in i vårt hem.
Vi bröt bröd med dig. Du hade ingen anledning att bara dra.
Jag visste att nåt var fel.
Jag har känt det på mig. Det är därför jag har varit ett svin.
Mycket pengar står på spel, han gör konstiga grejer…
Folk riktar vapen mot en i såna situationer.
Och jag kan ha fel.
Jag ska erkänna att jag kan ha fel. Jag dömer honom.
Vi ska inte dra några slutsatser förrän vi vet varför han tog båten.
-Jag återkommer. -Okej.
Han litar inte på honom.
För satan.
Jag vet inte, alltså. Jag är så förvirrad.
Spelet blir värre.
Det blir värre.
Inte ens ett napp.
Jag rodde ut…
-Ja. -Alltså…
Och sen…
Jag åkte bara längs med kusten. Sen chansade jag på klipporna.
Vi ska dra ur bottenpluggen…
Ja, den börjar bli…
Jag ska dra ur pluggen och ta den.
Okej.
Ja. Det du gjorde i morse…
Båten försvinner och vi hör inte ett knyst.
Vi hörde inget. Vi fick inget: "Kyss mig arslet", eller nånting.
"Jag bara stack"?
Jag höll på att fiska och sen testade jag vid klipporna.
Jag försökte göra det. Sen vid det laget hade jag så ont i ändan.
Joey, jag tror verkligen inte på det du säger just nu.
Jag såg dig där borta. Bravo var också där, eller hur?
-Okej. -Vad fan var det där?
Jag har velat åka dit, men inte fått.
Det enda vi gjorde hela natten var att prata om Bravo.
Alla övertalar alltid mig att inte göra det…
-Vi hade gjort det igen. -Jag vet.
Vi vill inte veta.
-Alla som är med i laget… -Ja.
Vi säger vart vi ska. Det gjorde inte du.
-Jag har velat åka… -Och där har vi undanflykten.
Du tog det beslutet.
-Okej. -Pengar gör folk konstiga.
Nu ifrågasätter vi dina motiv.
Jag fattar. Jag fattar hur det ser ut.
Jag har mycket saker jag vill fråga dig.
-Okej. -Gå en sväng.
Jag försökte byta lag, men de behöver inte veta det.
Jag tänker att det kan vara kört nu.
Bravo är inte intresserade av mig och nu får jag nog kicken av Delta.
Jag vill nästan ro dit och fråga vad du gjorde.
-Åk du. -Och vi får säkert ett svar.
-Det vore toppen med ett rakt svar. -Jag fattar.
-Jag fattar. Absolut. -Ja. Okej.
Jag går och meddelar de andra.
Jag kan likaväl gå och avfyra nödraketen om det är så här det är.
Jag ligger verkligen illa till just nu.
7 SPELARE
UTE
ENDAST EN REGEL
UTE
MAN MÅSTE VARA MED I ETT LAG
UTE
FÖR ATT VINNA EN MILJON DOLLAR
TID TILL DEN SISTA FÄRDEN
Vad sa han om båten?
Han sa att han har velat göra det här hela tiden.
Men att inte veta nåt och båten är borta… Det är en stor resurs som…
-Det var stressigt. -Han stack.
Vi är ett lag.
Alla hade berättat för de andra vart vi skulle och vad vi gjorde.
Det var skumt.
-Utan att nån visste. -Utan att nån visste.
Självklart undrar man varför han tog båten utan att säga nåt.
Varför är han hos Bravo? Tänker han sticka?
-Jag finner inga ord. -Inte jag heller.
Så behåller vi honom?
Va? Vem då, Joey?
Du vill peta honom just nu, va?
-Ja. -Så tänker du.
Så vad gör vi?
Joseph, vad tycker du?
DELTALÄGRET
BRAVOLÄGRET
När vi hade sagt nej till Joey trodde jag att vi skulle höra en nödraket.
Det trodde jag också.
Om Delta får reda på det måste han definitivt lämna
för de kommer att rösta ut honom. Han vet redan att han inte kan komma hit.
Men ärligt talat – hur naivt måste ens lag vara?
-För att inte märka det? -Ja.
Det blir svårt att lita på honom om de visste att han var här.
Jag tror att de kommer att ana oråd och rösta ut honom.
När Joey sa: "Säg inte till Delta att jag var här…"
Jag är en man. Jag ställer höga krav på mig själv.
Jag har integritet.
Och jag tycker inte att han verkar ha det.
Ja. Så om nån annan från Delta kommer hit
och frågar om Joey var här…
Joey bad mig att inte säga nåt, och det gör jag inte.
-Men jag ljuger inte. -Nej.
-Så tänker jag också. -Sån är inte jag.
Jag har för mycket integritet.
Men jag skulle vilja veta om nån planerade att lura mig.
Ja.
Man ser folks sanna jag när man är här ute och svälter
och har sömnbrist. Dessutom står en miljon dollar på spel.
Man ser vilka folk verkligen är.
Jag kan stolt säga
att jag inte lät spelet eller pengarna förändra mig.
Ja. Ändra på vår moral.
DELTALÄGRET
Vad händer, kapten?
Läget?
Vill du prata eller chillar du bara?
Jag ligger lite lågt.
Det är ett dygn till finalen.
Det kan vara en tävling, en skattjakt… Det kan vara många saker.
Det verkar som att det inte såg så bra ut.
Okej. Jag ska säga det rakt ut. Jag gillade inte att du bara stack så där.
Ja.
Jag har sett folk göra sjuka saker för pengar.
Jag är så nära bristningsgränsen.
Vadå? Att kliva av eller byta sida?
Jag bara…
Bara…
Du kan vara ärlig.
Jag gillar Joseph. Och jag vill berätta för dem
att jag snackade med Bravo.
Men jag vet inte ens om det är värt att säga det.
Jag har varit här länge nog och jag vill bara ta mig i mål.
Jag känner inte att jag har svikit dem och jag känner att det är min ensak.
Jag åkte faktiskt till Bravo. Jag ville bara åka dit.
Det var ett spaningsuppdrag. Det var det som hände.
-Hur var deras läger? -Va?
Hur var deras läger?
De gick bara runt bland stenarna och samlade krabbor.
De såg ut som vandrande zombier. De var jättetrötta. De…
Jag frågade hur det var med dem. För vi är ju så nära slutet nu.
Och vad sa de?
De sa att de skulle kämpa för att vinna.
Joey, alltså…
Vad det än var han sa…
Jag ville inte ens höra det för jag visste att det inte var hela sanningen.
Jag vet inte om han försökte hoppa av eller inte.
Så jag bad bara Gud att ge mig ett tecken. Ge mig vad som helst.
Så jag bara
lyssnade och var lugn.
Känns det bättre för dig att åka dit?
Nej.
Jag vet inte vad det är. Jag är bara trött överallt. Jag menar…
Men du har din fru, dina barn.
Vet du vilken fantastisk chans du har just nu?
Jag ska inte ljuga. Jag var besviken och ledsen.
Men jag är en Guds man och försöker att inte döma,
så jag ger honom en chans.
Även om jag inte vill tror jag på förlåtelse. Det är så jag lever livet.
Jag kan säga dig nu
att man kan spela det här spelet hur man vill.
Ja.
Inga regler. Du spelar som du vill.
Men låt inte dina tankar ligga dig till last.
Ja.
Ingen av oss är här av själviska skäl.
Du pratar om familjen varje kväll.
När vi pratar om vinsten nämner alla sin familj. Mamma, pappa, barn.
Ingen ska köpa en Ferrari.
Ja.
Vi utsätter oss för det här för ett mycket större syfte.
Så du måste rannsaka dig själv.
Ordentligt. Det är värt det.
Allt det här är värt det.
Men jag tänker inte ge upp.
Inte när det gäller dig eller de i laget. Jag ger inte upp hoppet.
I slutändan är det tufft här ute.
Alaska är obarmhärtigt.
Man hanterar stress, smärta och ångest på olika sätt.
Men jag har bara inte hjärta att rösta ut nån.
Man måste göra nåt allvarligt
för att skada laget för att jag ska göra det.
Så du fixar det, Joey.
Det är lugnt.
Jag vet.
Ärligt talat förväntade jag mig nåt helt annat.
Så Joseph kommer ner.
Han engagerar sig verkligen och säger exakt det jag behöver höra
och ber mig att stanna.
Jag tror inte att han riktigt förstod vad det betydde för mig.
Det är lugnt.
Hallå, Joe!
Stanna hos oss. Var en man.
Nu vinner vi det här. Jag har lyssnat. Du fixar det här.
Hugg i, bara. Du fixar det. Jag tror på dig.
Tack ska du ha.
Sen kom Bergsmannen ner och han gav mig en kram.
Kan en man göra det, kan en annan göra det.
Stanna hos oss.
Det är tufft. Det blir tuffare, men vi fixar det.
Jag skäms lite för…
För att jag åkte dit och pitchade mig själv och blev ratad.
Och sen välkomnade de mig tillbaka med öppna armar.
Det fick mycket som var trasigt inom mig att läka.
Jag tror att han och Joey pratar just nu.
Jaså?
De försöker förstå varför han gjorde det.
Ja.
Det är svårt att få Eric att ändra sig.
Men laget ska inte få lida för det hela tiden.
Han är bara en sån som inte tänker innan han agerar.
Jag menar…
Ja.
Jag var tvungen att säga nåt, på ett sätt så att han förstod.
Jag är bara förvirrad.
Okej. Du ville ha svar. Men Joey tänker inte som vi.
Joey försöker så gott han kan.
Man kan inte förändra nån. Man får bara acceptera att de är såna.
Vi fick oroa oss helt i onödan idag.
Ja.
Men vi närmar oss slutet och han har varit en tillgång för laget.
Så jag tänker att just nu får vi bara acceptera att Joey är Joey.
Jag förstår, och jag håller med.
Om du är med på det röstar jag inte ut honom.
Ja.
Jag vill inte rösta ut honom.
Om jag hade en aning om att ni skulle släppa det…
Ja.
I slutändan har mitt lag lärt mig några värdefulla lärdomar här ute.
De kunde ha röstat ut mig första veckan om de ville. Jag var ganska barsk.
Ni gav mig tid att jobba på mig själv. Jag är glad att ni lät mig göra det.
-Ja. -Jag uppskattar det.
Ja.
De visade förlåtelse och acceptans. Joey förtjänar samma sak. Så…
Tack för att du lyssnade…
-Ja. -…och lät mig prata.
Absolut.
Jag… Det är nog lite min roll här ute.
-Du är Moder T. Moder Teresa. -Att vara neutral.
-Moder Teresa. -Moder Tina.
-Vi har bara ett dygn kvar. -Nu är det dags.
Vilken galen resa det här har varit.
Det har varit sjukt.
Jag är bara en kille som försöker överleva.
Jag är lyrisk.
Jag är så jäkla taggad.
En miljon dollar.
Det är mycket deg.
Jag kanske köper ett hus till. Du kan åka hem och köpa fem båtar.
Det blir helt klart några båtar.
Jag kan köpa en ny bil.
Och jag vill resa.
Köpa en ny bil åt min fru. Jösses, alltså.
Jag gråter nog när vi får prata.
Vad heter hon?
-Adrienne. -Adrienne.
Jag ska göra en Rocky Balboa.
Adrienne.
Yo, Adrienne. Jag gjorde det!
Mitt liv blir aldrig detsamma igen.
Jag har lärt mig uppskatta mat på ett helt nytt sätt.
Jag har snackat om en jordnötssmörsmacka i två veckor.
-Ja. -Grovmalet.
Utsökt.
Jag skulle kunna älska med en burk jordnötssmör.
-Gissa vad? -Vad händer?
Tjejen har äntligen skitit!
Det här blir en bra dag.
-Jösses. Det var så skönt. -Wow.
-Prisa Herren. -För mycket information, men…
Det är det inte. Vi har väntat på det.
Vi började bli lite oroliga.
Inte för att avbryta dig, men lyssna.
Hörde ni?
Helikoptern.
Kom igen.
Här kommer en helikopter. För satan. Vad har de nu med sig? Vad ska de släppa?
Jajamän.
-Där är den. -Där är den.
Hjärtat bultar.
Jäklar.
-Vart tog den vägen? -In bland träden.
Just nu rusar våra tankar. Mina tankar rusar. Vad kommer att hända?
-Inte bland träden? -Här är den!
Vi ser helikoptern och jag tänker: "Nu gäller det."
-Jag har det. -Har du hittat det?
Ja.
Sanningens ögonblick.
-Nu gäller det. -Vad är det?
-Jag vet inte. -Nu ska vi få reda på det.
Vad det är.
-Ja. -Vi har en karta.
"Spelare, är ni redo för resans slut?"
Ja, för fan.
"Vägen till ert öde och priset på en miljon dollar
börjar vid soluppgången."
"Ta med er kompass, den här kartan och viljan att fortsätta.
Ni har klarat er så här långt.
Nu är det dags att besegra era motståndare."
"Ni måste starta och gå i mål som ett lag."
Jag tror att Delta har en chans i det här racet.
Det gör jag verkligen. Dynamiken är starkare än nånsin.
Jag sökte mig till Bravo, så jag är glad att jag inte
har bränt broarna hos Delta.
Vinst, förlust eller oavgjort – hela vårt lag ska i mål.
-Nu händer det, hörni. -Nu händer det.
Den sista nedräkningen.
Efter en tuff månad
där de kämpat mot elementen och tvingats göra sitt yttersta
får Bravo och Delta en sista prövning.
En kapplöpning…
Det är en rejäl vandring.
…för att avgöra vem som tar hem prispengarna.
Vi måste ro till starten längst bort i viken och sen gå.
De två lagen ska gå varsin 11 kilometers-rutt.
Båda innehåller egna unika utmaningar
och testar deras uthållighet och navigationsförmåga.
Sen måste vi fortsätta härifrån till den lilla delen.
Här finns det nog en flod.
Det där är ett riktigt träsk. Det där kan sluka en.
Det är en mosse. Trampar man i ett hål… Vi får hålla oss nära träden.
Den sista utmaningen blir inte lätt, men fem huvuden är bättre än två.
Jag önskar att jag kunde se hur långt det var.
Vi kan inte hålla ett tempo och veta när vi ska svänga av.
Joey och jag kan navigera. Vi kan använda kompass och läsa kartan.
-Jag hoppas att de kan läsa en kompass. -Vad är det där?
En kompass, tror jag.
Jag är rätt nervös. Vi är inte så bekväma med en kompass.
Solen går upp där.
Det är österut.
-Jag försöker bara tänka. -Ja.
Jag vill vinna. Jag vill ta hem pengarna.
Jag vill inte sabba allt för att vi tappade bort oss på vägen.
Då så. Nu gör vi oss redo.
Vi gör det vi måste för att förbereda kroppen.
Ge oss 50 räkor.
Jag tror att det blir bra utdelning.
Ta hem en stor en.
Det blir en bra fångst. Jag känner det på mig.
Jösses. Den där vinden är inte dålig.
Han är inte bra på att ro. Ser du hans… Han tar bara små tag.
Tja, vissa tar andra tag när de leker med dingen.
Alla är olika.
Kocken…
Vad ska vi göra imorgon?
Imorgon?
Ja.
Samma sak som idag.
"Försöka ta över världen."
Jag visste vad du tänkte säga.
Kocken och Bergsmannen. Vi ska ta över världen imorgon.
Om det blir en vandring imorgon
är jag definitivt den svagaste länken i laget.
Benen är slut. Jag behöver ett nytt knä. Min fotled har rekonstruerats.
Så det där har stört mig lite. Men hur som helst,
jag kan inte vara stoltare över mitt lag. Vi kommer att vinna.
Vi är snart i mål.
Vågorna bara kastar runt honom.
Han hade det tufft här också, eller hur?
Han är inte van. Det märks.
-Han är… -Ja.
Men titta på honom.
Nu litar jag på Joey. Jag tror att alla gör det.
Han är här för att vara en lagspelare och äntligen förstår han lagdynamiken.
Och
jag är här – öppen. Garden är nere.
Jag är stolt.
Vi lyckades hålla ihop här ute.
Det krävs ett gäng udda typer för att klara det.
Vi var helt klart udda.
Jag är glad att jag har fått vara med. Tack för att du valde mig.
Tack själv. Jag hade inte klarat det utan dig.
Ett unikt äventyr, helt klart.
BRAVOLÄGRET
Sista natten i wickiupen.
Sista natten i Alaskas vildmark.
Det har varit en upplevelse. Och det har varit kul, men…
Det har inte varit jättekul.
Imorgon är en viktig dag.
Se på oss. Två Texas-killar som tar hem 500 000 dollar.
Världen vill se Drake och Drew från Texas vinna.
Ja. Det tror jag också.
Vi är vid mållinjen.
Jag vet.
Jag vill inte vara ett svin, men kanske lite…
Ni som klev av tidigt blev just utslagna av en modell från Kalifornien.
Ja. Vi ska vinna det här.
-Jag är stolt över er. -Tack.
-På riktigt. Jag är stolt över er. -Tack.
DAG 32, MOLNIGT 6.50, -2 °C
Det är inte ofta man vaknar…
Och kan vinna en halv miljon dollar.
Ja.
Nu ser vi till att dricka mycket.
Jadå, kompis.
Idag är det den sista utmaningen.
Det är mycket känslor som flödar genom kroppen.
Jag är taggad, redo att åka hem.
Men jag är nervös över att använda kompassen och kartan.
Vi har bestämt att jag ska navigera. Det är mycket press. Mycket står på spel.
Hjärtat bultar.
Jag har bett hela morgonen. "Gud, ge mig styrka."
Drake, är du redo att köra?
Jag är redo.
Hej då, trollkarlshatten.
Hej då, wickiupen.
Tack, Sammy, för designen.
Men jag har gått vidare.
Vi drar.
Ett sista farväl.
Vi har en lång, blöt väg framför oss.
Jag ska ta det lugnt och fint.
Sköldpaddan och haren.
-Har Tina kompassen? -Ja.
Tiden är inne.
Det är nu det händer. Det är dags att vinna det här.
Jag ska se till att ingen hamnar på efterkälken.
Tack. För du vet att jag nog saktar ner lite här och där.
Jag vet inte. Lag Bravo… De är ganska unga,
så de har antagligen mer styrka i benen än vad vi har.
Men visdom… Vi har vunnit det här spelet med visdom.
Är det okej om jag ber?
Böner är bra.
Led oss.
Himmelske Fader, tack.
Vi uppskattar den här resen och de här människorna.
Jag ber att du skyddar både Lag Bravo och även Lag Delta.
Jag ber att vi ska vinna.
Vi har gjort oss förtjänta av det med ära och integritet. I Jesu namn, amen.
-Amen. -Amen.
Ibland handlar det inte om fart och muskler.
Det handlar om rätt drag och rätt beslut vid rätt tillfälle.
Och man går i mål.
Nu kör vi.
-Sista resan börjar. -Nu kör vi.
Nu gäller det.
Innan kapplöpningen börjar måste lagen ro till sina startplatser
i vikens norra del.
Jäklar, hon flyter.
Jag vet.
Säg inget dumt nu.
Både Bravo och Dela kommer att färdas 11 kilometer till den norra stranden,
men den mångsidiga terrängen ger varje lag unika utmaningar.
Stor dag, baby. Stor dag.
BRAVOLÄGRET
Nu kör vi!
Lag Bravo kommer att ställas inför en kombination av täta skogar,
våtmarker och vattendrag på väg mot mållinjen.
Vi måste klara det här mentalt och fysiskt.
Vilken häftig upplevelse.
Det är fantastiskt.
Västerut stöter Delta på mindre skog och vatten,
vilket underlättar navigeringen. Men ruttens sanna utmaning
blir stora kärrpartier, eller gräsbevuxna mossar,
som testar deras skicklighet och uthållighet.
-Jag kommer att sakna er. -Det har varit otroligt.
Jag kan inte prata om det. Jag lovade frun att inte gråta.
Ett, två, tre.
Okej.
Nervös.
Samma här.
Båda lagen har intagit sina startpositioner…
Bravo! Nu kommer vi, grabbar!
…och racet mot en miljon dollar börjar.
Då så.
-Redo, pojkar? Och damen? -Ja.
Vi är redo.
-Kom ihåg att vi måste ta det lugnt. -Ja.
-Nu går vi. -Ja, jag går.
Rakt till vänster. Jaha… Okej, det här är norrut.
Vi måste gå rakt hitåt.
-Va? -Hitåt.
In här?
Ja. Rakt in här.
Höger eller vänster?
Vi måste ta oss… Det här är… Det där är norr.
Vi måste ditåt.
Drake går först och leder vägen. Han har längre ben. Han har bättre ben.
I början sa jag: "Du håller tempot, jag hänger med."
Jag går bakom med kompassen och navigerar.
Kartan säger att vi har en vattenkälla som vi kan följa mot en flod
och att vi rör oss i rätt riktning.
Bravos föreslagna rutt går norrut
där den stöter på en flod som övergår till ett delta vid mållinjen.
Men mellan dem och deras exponerade vattenvägar
finns en tät skog utan nån tydlig väg igenom.
Vänta.
-Ditåt. -Ja.
Kom igen.
-Okej. -Kom igen.
Jag kunde ha lärt mig lite mer om att navigera och använda en kompass.
-Mer åt höger. -Va?
Fortsätt. Gå uppåt, och sen kan vi gå åt höger.
Du kan hamna några grader fel och råka riktigt illa ut.
Vänta. Låt mig se var vi är.
Det här är norr.
Tror jag.
Jag har alltid navigerat
norr, söder, öster och väster med hjälp av solen.
Men här är det molnigt och man ser inte solen.
Ska vi inte mer åt höger?
Ingen ***** aning.
Allt hänger verkligen på din orienteringsförmåga…
Vi har lite skog här. Vi borde vara vid floden snart.
-Fortsätter vi rakt fram? -Ja.
…och hur väl du kan använda kartan
och en kompass för att försäkra dig om att du är på väg mot målet.
Vad i…
Ja. Kom igen.
Medan Bravo tar sig igenom den första utmaningen i skogen
fortsätter Delta västerut.
Okej. Så vi följer den här hela vägen upp.
Första delen av Deltas färd är okomplicerad,
och leder dem längs en å mot första landmärket – en bäverdamm.
Men terrängen har dolda utmaningar.
-Oj då. -Där är det.
Träskigt.
Terrängen som vi stötte på direkt… Leran var som snor.
Fötterna åker åt alla håll.
Jag stukade nästan foten.
Akta hålet.
Wow.
Där är några stycken.
Det är högt gräs så man måste ta höga kliv.
Gräset är också halt.
Det har inte varit ett lätt steg sen vi klev ur båten.
-Går det bra? -Ja.
Jag har ont i benet. Det dunkar.
Men jag tänkte inte på det. Det här är för lagets skull. Vi får kämpa.
Det där knäet är inte så illa som du sa.
Eller hur?
Det är nu vi måste satsa allt. Vi måste slå Bravo.
Alla i laget känner nog likadant.
Ja, det är du som bestämmer tempot.
Så länge vi går åt rätt håll.
Jag har inte sett nån bäverdamm än.
Vi gör vad vi måste.
-Vi ska följa ån, va? -Ja.
Wow. Kolla.
Bäverdamm efter bäverdamm.
Herregud.
En stor bäverdamm.
-Det där är en damm. -En fin damm.
Trots att Delta är långsammare har deras jämna frammarsch lönat sig
och de är först med att nå sitt första landmärke
och bekräfta att de är på rätt väg.
Det här är otroligt.
Här… Det här är en dröm.
Det här gör att de ligger före Bravo när de ger sig in i den tätbevuxna skogen.
-Är det här vi börjar svänga av? -Ja.
Bäverdammen… Vi måste norrut.
Norr är ditåt.
Mår du bra, T?
-Jadå. -Låt henne vila lite.
Va?
Min kropp presterar inte så som jag hade väntat mig.
Det sista jag vill göra är att sinka mitt lag.
Vill du att jag ska ta kompassen?
Det är lugnt.
Jag är bara långsammare än er. Det är allt.
Här. Det där är dammen.
-Vi ska fortsätta ditåt. -Hitåt?
Vi ska lite åt nordväst.
Det här hållet.
Vi är på väg norrut.
Med endast ett litet försprång går Delta rakt norrut.
Längre österut letar Bravo fortfarande efter sitt första landmärke.
-Han har ett jävlar anamma. -Jag har ett jävlar anamma!
Vi vet inte vad Delta gör, men vi är snabba.
Vi säger båda att det inte finns en chans att de rör sig lika fort.
-Vi har en miljon dollar att vinna! -Precis.
Jag hoppas att vi inte har korsat floden.
Men samtidigt verkar vi inte ha kommit så långt.
Om det inte var floden… Kartan, så klart.
Satan också.
Vi visste att så fort vi hittade floden
skulle vi vara på rätt väg och kunna följa den mot mål.
Så vi ska bara ta oss igenom vilken terräng som helst och hitta floden.
Vi börjar gå nerför, så snart kommer floden.
Ja.
-Vi går upp och kollar. -Va?
-Vi kollar. -Här kan man ta sig över.
Det öppnar sig här.
Inte en chans.
Gå inte hit, Drew.
Jag fattar inte vad som hände.
Vi är där floden borde vara och vi är vid bäverdammen.
Jag trodde att vi hade passerat bäverdammen.
Jag trodde att jag såg bäverdammen innan.
För *******. Satan.
Det kan bara betyda en sak – vi gick fel nånstans.
Den där kartan var missvisande.
När så mycket står på spel
är känslan av att gå vilse och åt fel håll mardrömslik.
Skogen är tät här uppe.
-Går du hellre i vått gräs? -Jag vet inte.
Vi måste ut ur skogen.
Bravos oförmåga att upprätthålla sin kurs i Alaskas täta regnskog
har gjort att de har hamnat helt fel.
Under tiden fortsätter Delta att utöka sin ledning.
Träskigt.
Gå som en anka.
Hur mår T?
-Mår du bra? -Jag kommer.
-Går det bra? -Ja.
Jag låter ingen hamna på efterkälken.
Vart tusan ska vi?
Det här verkar vara skogen.
-Jag tror att vi har gått fel. -Inte en chans.
-Vad händer här? -Vad är det?
Vi är vid ett vägskäl. Vi måste gå höger eller vänster.
Vi kollar kartan och kompassen.
-Norr. Vi ska norrut. -Okej.
Norr är rakt mot den pinnen.
Jag säger ju det. Nå stranden, gå norrut.
Det går inte. Först kommer en damm.
-Får jag se? -Jag har tittat.
-Går vi härifrån till hit… -Jag vet.
-Bravo närmar sig. -Jag vet. Så vilken väg tar vi?
Jag är redo. Jag vill komma fram. Jag vill slå Bravo.
Pengarna var aldrig jätteviktiga för mig, men jag tänker på de där pengarna.
-Jag får se. -Vi går norrut. Kom igen.
Vart ska du?
-Hallå. Bergsmannen. -Ta det lugnt.
Tuffa till er.
Pekar kompassen mot norr?
Va?
Går vi norrut?
Han tar bara befälet och går.
Va?
-Bergsmannen. -Hallå.
Vi ska hitåt.
Norr är hitåt.
Jag vet vart norrut är.
Jag vet inte vart han ska.
Det är öppet här uppe. Ni behöver inte gå bland träden.
Vänta.
-Vänta. -Han måste sakta ner.
-Vi måste hålla ihop. -Sakta ner!
Istället för att hålla sig till rutten
har Brendon valt en mer direkt väg, men den har ett pris –
ett skogsparti och mer höjdförändringar.
Under tiden har Bravo fortsatt svårt att ta sig ut ur skogen.
-Vänta. -Ja?
Vi är här. Tror jag.
Det är en spark i skrevet.
Allt ser likadant ut.
Det var så lätt och vi trodde att vi gick åt rätt håll,
men vi har hamnat ganska fel.
Jag tycker att vi går åt nordväst. Rakt fram… Rakt framför dig.
-Va? -Rakt framför dig.
Jag tror att vi kan ha gått för långt österut direkt.
Det där var dumt.
När jag insåg var vi var fick vi gå norrut.
Norr är ditåt.
Nu kör vi!
Medan Bravo har svårt att hitta rätt
avancerar Delta ännu mer med Brendon som går i ett raskt tempo.
Ta det lugnt.
-Det finns en del hål. -Ta det försiktigt här.
Jag tog täten.
Vår rutt innefattar en rejäl omväg. Jag vill gena över berget.
Kom igen, T. Nästan uppe.
Jag vet inte vart jag ska. Jag kan inte…
Tina hamnar på efterkälken.
Du måste låta T komma i kapp. Hon har kompassen.
Jag vet var norr är utan kompass.
Jag tänker inte klart när jag går. Jag vänder mig inte om.
Alla borde vara bakom mig. Man borde hänga med.
Jag trodde att jag var långsammast.
-Förlåt att jag sölar. -Nej då. Fortsätt framåt. Okej?
Bergsmannen!
Så just nu, med Tina…
Jag ser att hon dippar och blir långsammare.
-Va? -Jag förlorar alla.
Du förlorar vad?
Hallå, vänta lite.
Jag kan inte gå lika fort som dem.
Bergsmannen!
Tina.
-Jag kommer. -Jag är med henne.
Brendon körde bara på, men jag såg att det gick sakta för Tina.
Här är toppen. Vi ska ner och ta oss igenom kärret.
Vart tog du vägen?
Här borta.
För satan.
Som det stod på lappen vet Delta att de måste gå i mål som ett helt lag.
Vart ska du?
Vad gör vi?
Vi går norrut.
Men lyssna.
Vänta på dem.
Kämpa, T.
Jag kämpar.
Men jag vill inte kämpa så hårt att jag ramlar.
Hallå, Tina och jag behöver sänka tempot lite.
Vi måste slå Bravo.
Jag håller koll på henne. Hon mår inte bra.
-Jag vet. -Vi måste gå saktare.
Jag kämpar, jag lovar. Jag är bara långsam.
Vi kan nog ta det lite lugnare nu när vi går nerför.
Tack.
Då insåg jag att Bro T, Tina… Hon har ingen energi kvar.
Det hade nog en del med mig att göra för jag satte iväg för fort.
Det är nu jag ska be er om ursäkt. Behöver du en paus? Ta en paus.
Det går upp för mig att jag är självisk. Det är andra som är med i laget.
Jag blir uppjagad. Men det är lugnt.
Ja, förlåt mig.
Hon är ingen som ger upp. Jag vet att hon grejar det.
Men nu tröttar jag ut henne med mitt tempo.
-Okej. Jag är redo. -Vi är nästan där.
-Då kör vi. -Fokus?
-Det blir lättare när vi går neråt. -Okej, då kör vi.
Jag tar täten en stund.
Tina, du kan leda vägen.
-Det blir inte kul att gå bakom mig. -Det är lugnt. Jag borde nog det.
Ja, jag ser nåt.
Va?
Jag ser nåt i gläntan.
Gå upp, sen kan vi gå åt höger.
Det blir glesare här.
Så där.
Här är vår öppning.
Okej, vi är här.
Vi är här.
De har äntligen kommit ut ur skogen och Bravo kan orientera sig på kartan.
Vi måste fortsätta.
-Rakt över den här? -Rakt över.
Vi borde nå floden där uppe.
Det går bra om vi håller oss borta från skogen.
-Nu kör vi. -Japp.
-Snart hemma. -Snart där. Halvvägs.
-Vi är nästan framme. -Halvvägs.
Håll koll på kompassen.
-Här är ett hål. Vi är i kärret. -Det här är definitivt ett kärr.
Det här är inget skämt.
Det var svårt att gå som det var, och sen kom vi till kärret.
Herrejävlar.
Ta det lugnt här.
Det var vatten och pölar med vatten och slukhål.
Lugnt och fint.
-Går det bra, T? -Ja.
Går det bra?
-Ja. -Okej.
Man känner hur marken ger vika för varje steg man tar.
Så man sjunker ner hela tiden.
Det bränner i benen.
Det är brutalt. Det är svårt om man är kort, svårt om man är lång.
Står man still kan man tappa stöveln.
Satan också.
Jag sitter fast.
Se upp för sumphålen.
Man får inget bra fotfäste.
Det finns hål som man inte ens ser. Det ser ut som blött gräs.
Sen kliver man fel och plumsar i.
*****. Jag sjunker!
-Det är lugnt. -Jag försökte.
-Jag vet. -Nu blir min hand iskall.
Jag ska ge henne handskar.
För varje steg jag tog var det som att fötterna förvandlades till sten.
Kom igen, T. Du är nästan uppe.
Du har kommit så här långt. Du kan inte fega ur nu.
Jag gick bara in i väggen.
-Jag hör en flod. -Ja. Nu kör vi.
Ja.
Här är den.
Följ floden ut.
Vi hittar floden och jag tänker: "Nu kör vi."
Vi har klarat den svåraste biten.
Okej.
Vi måste gå över här.
Men mina kängor har förlorat alla sina vattenavvisande egenskaper,
och de suger åt sig vatten om de blir blöta.
Snyggt!
Jag är rädd att jag ska få släpa på betongblock
när mina ben redan är helt utmattade.
-Det är brett. Jag vet inte. -Sten, sten.
Hoppa.
Stavhopp.
Så där ja.
Kängorna är fulla av vatten.
Hoppa.
Jag halkar efter lite.
Sätt fart, Drew! Kom igen!
Ge allt vad du har.
Jag tappar fart.
Man har inget val. Man får inte sakta ner. Man får bara lägga i en ny växel och köra.
Ge allt du har.
Precis.
Nu gäller det.
Det här är vårt öde. Du får rida på min rygg.
Snabba på.
Hoppa på.
Kom igen.
Nu kör vi!
Nu ger vi allt vi har!
Nu ger vi allt!
Nu kör vi.
Jag bär min polare över floden.
DELTALÄGRET
*******.
Tina.
Just nu är jag på en väldigt mörk plats.
Vänta.
Det är möjligt att jag inte går i mål.
Kom igen, T. Vi är nästan där.
Ta det här repet. Jag drar dig lite.
Så här långt in i tävlingen har jag inte krafter nog att bära henne,
men jag kan dra henne upp och hon kan hålla i.
Okej.
Luta dig mot mig om det behövs.
Vad som än krävs för att vi ska ta oss över mållinjen som ett lag.
Det var det viktigaste för mig.
Kom igen, T.
Du fixar det.
Hjälper det?
Ja.
För snabbt?
Nej.
Mitt lag är fantastiskt. Om Brendon inte hade varit där
och bokstavligt talat dragit mig vet jag inte hur det hade slutat.
Kom igen.
Tänk på mamma. Hon behöver dig.
Jag vet.
Älskar dig, T.
De påminner mig om hur stark jag har varit,
och att göra det för mammas skull – för det är därför jag är här.
Jag visste att jag behövde kämpa vidare.
Jag tror att vi är på väg att lämna kärret och gå in i skogen.
-Vi är nästan där. -Ja.
Här är det. Ja, vi lämnar kärret.
Vi är nästan framme.
Vi har ett syfte!
På väg hemåt!
Det här är bra. Vi rör oss fort. Jag känner det.
Kom igen, brorsan. Kom igen.
Jag har inte burit dig för att du ska sakta ner.
Kör hårt.
Om du tjoar och skriker när vi är klara
slår jag skiten ur dig för då har du mer kvar att ge.
-Jäklar. Det öppnar upp sig. -Ja.
Ser du?
Vadå? Jag tror det.
-Femtio meter. Hur känns benen? -Nu joggar vi.
-Hur är benen? -Kom igen!
Vad är du gjord av?
Nu kör vi.
-Jag är full av jävlar anamma! -Jag har det i mig!
Jag har det i mig!
Nu kör vi, Drake!
De har nått flodmynningen
och Bravo är det första laget som närmar sig mållinjen.
Kom igen!
Vad är du gjord av?
Eller vad de tror är mållinjen.
Vad fan är det här?
Vad är det här?
Titta i lådan. Finns det en lapp?
Öppna den.
"Spelare, det här är er sista utmaning.
Bredvid er står en otänd signaleld.
Använd bågdrillen för att tända bålet som tänder röksignalen.
Det första laget som tänder röksignalen vinner Outlast."
Herregud.
Den sista delen av utmaningen testar spelarnas primitiva färdigheter.
De ska använda en bågdrill, ett förhistoriskt verktyg,
bestående av en båge, en eldborr och en eldbräda för att göra upp en eld.
När elden är tillräckligt stor för att tända grenarna ovanför
kommer rök att synas som signalerar att spelet är slut
och vilka som har vunnit en miljon dollar.
-Nu sätter vi igång. -Ja.
Blöt inte ner brädan. Se till att allt ligger där.
-En miljon står på spel. -Nu kör vi.
Jag tittar på bågdrillen… Den ser bekant ut.
Jag har sett hur man gör, men ingen av oss har använt en.
Så vi får improvisera.
Eldborr, båge. Foten på brädan.
*******.
-Lägg den ovanpå. -Nej. Snurra runt den här.
Nej. Jag får se. Den spetsiga änden ska vara uppåt.
Drake och jag ägnar oss inte åt bushcraft. Jag växte upp i skogen,
men jag övade inte på att gnida två pinnar mot varandra för att göra upp eld.
Jag försöker att inte få panik…
Här. Håll den.
Okej. Kör. Du behöver inte trycka hårt i början.
…även om jag vet att det kan ta en stund och Delta kan komma i kapp när som helst.
Du trycker. Jag borrar.
Rakt ovanför. Du måste vara rakt ovanför.
-Okej. -Luta dig framåt.
Kör.
-Fortsätt. -Luta den lite åt vänster.
-Är du redo att köra? -Ja.
Vänta. Lite till.
Okej, vänta. Satan också. *******. Vänta.
*****!
-Kom igen. -Du måste hålla i den.
Satan.
Efter flera motgångar
är Delta mindre än 200 meter från mållinjen
där deras sista utmaning väntar.
Det är inte över än.
Absolut inte.
Herregud.
Kom igen!
Du ska komma fram oskadd. Gör dig inte illa.
Ni får inte förlora på grund av mig.
Den måste bli bättre.
Inte för hårt.
Okej, sluta. Nu tar vi en titt.
-Jag ser rött. Det glöder. -Okej.
-Rör inget. -Nej.
Rör inget. Blås inte. Gör inte det.
Jag är ingen tokig överlevare.
Jag har aldrig gjort upp friktionseld. Jag klandrar mig själv lite för det.
Jag borde ha förväntat mig nåt sånt här i den här tävlingen.
Låt den andas lite.
Delta, å andra sidan, om de tar sig till mållinjen
kanske de kan göra upp eld på bara några minuter.
Blås.
Okej.
-Vi måste göra en till. -Okej. Vi gör en till.
Den tände inte.
Satan också.
Det är tufft här. Håll i min axel. Gå ner där.
Går det bra?
Var stark. Vi måste bara avsluta starkt.
-Fortsätt. -Gör inte så här.
Nej. Det var jag som gjorde att alla förlorade och jag mår skit.
Oroa dig inte för sånt. Vi är ett lag.
Inte en chans…
Jag försöker.
Här. Ge mig din arm.
Fortsätt.
Det är tufft.
-Nu kör vi. Det här är en bra eldboll. -Okej.
-Okej. Är du redo? -Ja.
Nu flyttar vi ut den.
Så där. Ut nu.
Du har den.
Dra ut den här träbiten.
Den som står upp. Ta den.
Var försiktig.
Slocknar den?
Kom igen.
Vinden förstör för oss.
Vi måste sätta fyr på stubiner ovanför elden. De är högt upp.
Och den jäkla vinden blåser bort lågorna från stubinen.
Vinden, alltså.
-Det öppnar sig. -Ja.
Det blir glesare.
-Jag kommer att göra mig illa. -Inte nu.
-Jag vet. -Lugnt och fint. Lugn är snabb.
Hur går det?
-De kommer. -Okej.
-Jag vill inte göra så att alla förlorar. -Ta det bara lugnt, Tina.
Vi är nästan där. Vi är nära.
Nästan framme.
Här. In med det.
Kväv den inte.
Kom igen.
Jag är rädd att elden ska börja slockna nu.
Om den gör det är vi körda. Vi förlorar spelet.
Kom igen. Nästan.
Jag har en idé. Ge mig min jacka.
-Vad ska du göra? -Ge mig min jacka!
-Jag gör en vägg. -Varför?
Så att inte vinden blåser….
-Kväv inte elden, bara. -Nej då!
Jag vet inte ens vart jag ska. Jag försöker.
Snart där, hörni.
-Ja. -Ja.
Vi är här.
-Fortsätt! Kom igen! -Kom igen!
Vi kommer att vinna en miljon.
Drake, vi vinner en miljon.
Den är nästan där.
-Den är nästan där. -Ja!
Herregud.
Herregud, Drake.
Drake!
-Jag försöker. -Du är starkare än så.
Jag försöker, okej?
-Fortsätt. -Jag ger inte upp. Kom igen.
-Nu kör vi. -Kom igen.
Kom igen.
Kom igen!
Tänd!
-Tänd! -Tänd!
Där! Vi gjorde det!
Herregud!
Vi gjorde det, Drew!
De vann.
Det är lugnt. Vi spelade väl.
Jag har jävlar anammat i mig!
Tack, Gud!
Jag har det i mig!
De har vunnit. Det är över. Och just nu
är jag bara blöt och kall och redo att åka hem.
De gjorde det.
Jag kommer ut från träden och ser stranden.
Jag såg nog Joes ansikte först och det var bara tomt av besvikelse,
och mitt hjärta
bokstavligen stannade. Det gick sönder.
Förlåt att jag fick oss att förlora.
Var inte ledsen. Vi tog oss i mål.
Vi klarade det.
Det slog mig att jag…
Jag misslyckades. Jag svek mitt lag. Jag svek min mamma.
Och sen bara…
Och jag bara gick sönder. Jag gick sönder.
Du. Upp med dig. Kom här.
Du avslutade starkt.
Din mamma blir stolt.
-Hon blir stolt. -Vi går till lådan.
Vi måste gå i mål. Kom.
-Hon är stolt oavsett. -Du kämpade väl.
Nu går vi till lådan och går i mål. Gör vår grej.
Din mamma kommer att bli stolt, jag lovar. Världen också.
Där är hon. Helikoptern.
Jäklar.
-Det ser ut som en väska med pengar. -Det där är våra pengar!
Herregud!
-Jag har aldrig sett så här mycket pengar. -Herrejävlar!
Hallå, mamma?
Hej. Jag vann precis en miljon dollar!
Hej, älskling. Ta fram de röda trosorna, vi är rika!
Vi är rika!
Herregud!
Pengarna är bara pengar.
Vi kan få andra pengar.
Du gjorde nåt som ingen annan kvinna och de flesta männen inte kunde göra.
De hann före oss, och de vann pengarna. Bravo, killar. Jag är stolt över er.
Ville jag ha dem? Absolut. För alla i lagets skull.
Det var inte menat för oss, men det är okej.
Kom och lägg dig, T.
Du fixar det.
-Vill du tända den? -Vi måste tända den.
Vi vann inte, men jag tänker inte gå härifrån besegrad.
Det finns en sista utmaning där vi kan gå ut med flaggan i topp.
Så vi ska göra det.
Titta. Här har vi allt vi behöver. Nu gör vi det här.
Där har vi vår skjuts.
-Kom. -Nu åker vi hem.
Nu åker vi till våra familjer.
Jag är superstolt över mig själv och över Drew.
Det här kommer att bli hur coolt som helst.
Två Texas-killar kom hit för att visa vad skåpet skulle stå
och vi gjorde det.
Vad säger du om det, kompis?
Jag vann precis en miljon med min bror.
Och det är den mest fantastiska…
…rusiga känsla man nånsin kan uppleva i hela sitt liv.
Det är…
Jag kan inte beskriva det. Alltså…
Drake och jag kommer att vara vänner resten av livet.
Vi ska njuta av vinsten tillsammans. Ingen kan ta det här ifrån oss. Ingen.
Vi ska hem.
Grattis, pojkar!
Nu sätter vi fyr på den här. Sätt igång.
-Du är för hård mot dig själv. -Var inte hård mot dig själv.
Även om vi förlorade hade vi ett jobb som behövde avslutas.
Vi tog oss hela vägen hit, överlevde… Nu tänder vi elden.
Det hade känts bättre om vi var här för att vinna, men vi gjorde det.
Det gjorde vi verkligen.
Och mycket riktigt – Brendon gjorde vad som krävdes och tände elden.
Ja!
När han tände elden var det en sån otrolig lättnad.
Det är över. Det är klart. Vi genomförde det här. Vi överlevde.
Vi vann inte, men vi tog oss i mål.
-Vi gav dem en bra match. -Det var en grym match.
Det var en bra, lång match.
Äntligen är det över. Vi höll ut, höll ihop.
Japp.
Jag är inte arg.
Jag gick in i det här och ville behålla min moral och integritet.
Och så blev det.
Så segern… För mig personligen var den där.
Den var där. Segern var där. Det var den.
Nu åker vi hem.
Vi åker härifrån med fyra nya vänner. Det är det viktiga.
Det har varit en känslomässig berg-och-dalbana – för alla.
Jag kommer att sakna mitt folk, mina lagmedlemmar.
Vi har stöttat varandra här ute. Vi har lidit. Vi har skrattat.
Vi har haft goda stunder, dåliga stunder. Vi har bråkat.
Vi har funnit varandra – nåt sånt har jag inte upplevt på länge.
Det här är mer än vänskap. Vi är en familj.
Från dag ett har jag velat genomföra det här
och jag tog mig till slutet.
Jag hade inte kunnat sitta här nu.
Men jag vet
att jag är så tacksam för alla i Delta-gänget och att de var förlåtande.
I början sa alla att vi börjar ihop och vi går i mål ihop.
Jag hade inte gått i mål utan nån av dem.
Det betyder mycket – och det var det Lag Delta var.
Jag kom inte hit för att skaffa vänner, men…
…jag har fått goda vänner här.
Hur svårt det här än var tror jag att det svåraste är
att det är slut.
Vi är en familj. För evigt. För evigt i mitt hjärta.
Okej! Det finns whiskey på andra sidan regnbågen.
Jajamän!
Undertexter: Pauline Mengel