KRÁLOVSTVÍ ÚSMĚVŮ
Vypadá úžasně.
3. DÍL
Dobrý den.
Buďte extra pečliví, prosím.
Pořád si to nepamatujete?
Ne, mám to v hlavě.
Vypadáte trapně nervózně.
Nejsem nervózní.
Jistě. Jste celá ztuhlá.
Ne, nejsem.
Fajn. Provedeme kamerový test.
Slečno, podívejte se do kamery.
Ano, pane!
Jste nervózní.
To sedí od někoho,
kdo se kvůli televizi vyparádil od hlavy až k patě.
Ve stylu sohalteun.
Soharteunský styl?
- Co je to? - To, jak máte upravené vlasy.
- Vlasy? - Ano.
Máte je přesně…
v sohalteunském stylu.
Sohartenský styl?
Jak takový účes vypadá?
Sohartenský styl.
„VOLE…“
OFINA, KDYŽ VÁS LÍŽE VOLEK
OBRÁZKY
Co je to?
Cože? To jako kráva?
Začínáme natáčet.
Buďte přirození.
Dobře. Za pět, čtyři,
tři, dva, jedna.
Zdravím, jsem na vrcholu Království
- s nádherným výhledem… - Je krásná.
…na západ slunce na ostrově Čedžu.
Sa-rang to na kameře sluší.
To určitě.
- S panem Ku… - To ten make-up.
…vás vezmeme na virtuální prohlídku Království.
Pane Ku,
můžete pozdravit diváky?
Dobrý den, jsem vrchní manažer Ku Won.
- Bože. - Takový fešák.
Společně s diváky
na vás mají spoustu otázek i zaměstnanci hotelu Království.
Než si hotel prohlédneme,
můžu na vás mít pár otázek?
Do toho.
Dobře.
Vaše matka byla zakládající členkou hotelu Království na Čedžu.
To, že tu jste, musíte vnímat jinak.
Prý se své matce podobáte.
Čím jste jí nejvíc podobný?
Pane Ku.
- Co se děje? - On odchází?
- Páni. - Co se děje?
Co se děje?
Pane Ku.
Zdá se, že pan Ku má něco neodkladného.
Nejspíš zapomněl, že vysíláme živě.
Až se vrátí, připomenu mu to.
Vrať se před matčiným obřadem.
Kterou mámu myslíš?
Ani nevím,
jak moje máma vypadá, nebo jestli je vůbec naživu.
Jsi po mámě.
Jsi stejně nezodpovědný jako ona.
Jak zábavné.
První otázka byla o matkách.
To mi připomnělo, když jsem byla poprvé
v hotelu na pláži…
- Má to v krvi. - …se svou mámou.
Je jako reportérka.
- Přesně. - Naprosto.
- Je dobrá. - Výřečná.
Ale kam šel pan Ku?
- Proč se nevrací? - Že?
Ten den s mou mámou byl nejšťastnější v mém životě.
Dokonce jsem snila o tom, že budu v hotelu žít.
Hotel, ve kterém jsme byly, byl tento hotel, Království.
GENERÁLNÍ ŘEDITELKA
Od toho dne
byl hotel Královstí vždy mou radostí a snem.
A mám to štěstí, že jsem tu začala pracovat!
Teď chci darovat všem hostům Království stejné štěstí,
jaké jsem v ten den pocítila já.
- Bože. - To je úleva.
Teď to bude zábava.
Teď je to zajímavé.
EXKLUZIVNĚ S KU WONEM
Podařilo se vám vše zařídit?
Ano, díky vám.
Mohu se podívat na otázky k rozhovoru?
Ano, pane.
„Jaké vzpomínky si vybavíte,
když pomyslíte na mámu?“
„Kam jste jezdil s mámou nejraději na dovolenou?“
„Které jídlo od své mámy máte nejraději?“
Vynechte dětinské otázky
a ptejte se na to, co vás opravdu zajímá.
Máte rád západ slunce?
Je to taková krása.
Tedy západ slunce.
Zde je vidět nejlépe, že?
Tak pojďme.
Není to nádhera?
Je to tak krásné.
Co vám vadí?
Provedla jsem něco?
Přijde vám normální,
že zaměstnanec zpovídá vrchního manažera?
Vám na tom možná vůbec nezáleží,
ale zaměstnanec jako já za to může dostat padáka.
Proč se tak snažíte?
Je tu spousta jiných hotelů.
Pro vás je práce u táty možná koníček,
ale někteří lidé dřou, aby vyšli s penězi.
Vím, že vy prací jen zabíjíte čas,
ale nestůjte mi v cestě.
Nechci zakopnout o vámi hozený klacek.
Víte vůbec,
jaký klacek jste mi
dnes pod nohy hodila vy?
Pane Ku!
Je to teď nejžhavější destinace.
Je to sexy. Bože, tak sexy!
Vidíte ten počet lajků?
Skvělá práce.
Zítra se držme stejného konceptu.
Dvě nádherné hrdličky při západu slunce.
Krásný
pár.
Co je?
Říkám, že jsme trendy.
Zítra nafotíme jen jednu fotku každého místa.
To je nesmysl.
- To focení není vtip… - Už jsem řekl.
To je vyloučené, pane.
Je tak nevrlý.
Sa-rang, jen tak dál.
Potřebujeme jen pár záběrů.
Dobře.
Pane Ku.
Odteď se postarám o to, abyste byli zdraví.
Psávali jste si váhu sami,
ale neodpovídá tomu, co vidím.
Nějaké námitky?
Vidíte?
Tvrdíte, že máte 51 kg, a ve skutečnosti máte 51,9 kg.
Zaokrouhlila jsem to, aby to bylo jednodušší.
Devět set gramů se rovná půl kilu bůčku.
Jeden bod dolů za nečestnost.
Jak si tak udržujete váhu?
Vše jsem se naučila od vás.
Přesně, jak se čeká od nejlepších.
Můžete se posadit.
Moment.
Moment, prosím.
Změní to něco?
Samozřejmě. Je to kus kovu.
To se podívejme. Jste podvodnice.
Jak si můžete ubrat tři kila?
Naposledy jsem rozhodně vážila 50 kilo.
Mám momentálně méně pravidelnou stolici.
Tři kila stolice
vypadají asi takto.
Omlouvám se. Zhubnu.
Jistě víte, že každý kilogram
spálí tunu paliva naší společnosti.
Kontrola hmotnosti je nezbytná nejen pro sebedůvěru,
ale i pro snižování nákladů.
Váš nezájem o společnost je důvod,
proč vás nepovýšili.
Dobře. Slezte z váhy.
Ano, madam.
Ro-une!
Vás se to netýká.
Jen se podívám a vidím.
Chodíte cvičit?
Ne, nic nedělám.
Byl jste obdařen dobrým tělem.
Sedněte si.
To je pro dnes vše. Dobrá práce.
- Díky. - Na shledanou.
- Madam. - Ano?
Vy se nezvážíte?
Já?
Ano.
Já?
Budu vás vážit před každým letem.
Tak buďte ve formě.
- Ano, madam. - Ano.
Ať vás ani nenapadne držet dietu.
Už teď jste krásná.
Díky, že to říkáte, i když si to nemyslíte.
Tady.
Co je to?
To je poděkování za minule.
Dejte to své mámě.
Oblíbený šátek matky národa.
Chcete poděkovat mně,
ale je to pro mou mámu.
Buďte hodný syn.
Děkuju. Určitě jí to předám.
Jak už víte, dnešní koncept je „Usměj se“.
Zachytíme pro vaše hosty váš upřímný úsměv.
Pane Ku, vy budete král úsměvů.
Slečno Čchonová, vy budete královna úsměvů.
Ukážete nám svůj úsměv?
Děkuju.
Váš úsměv má cenu 100 milionů dolarů.
Nelichoťte mi.
Sto milionů dolarů, to tak.
Je tak falešný.
Pane Ku, můžete se taky pořádně usmát?
Úsměv, králi.
Pojďme začít.
Půjdeme?
Jistě.
Nejspíš se neusměje.
Ale jo, až začneme. Je to práce.
Slyším vás.
Tak začneme.
Nejdřív póza se srdíčkem.
Můžeme? Udělejte srdíčko!
Výborně. Vidím jen jedno srdíčko.
Vidím jen jedno.
Proč? Potřebujeme ještě jedno.
No tak, ještě jedno.
Ještě jedno, prosím.
To je ono. Srdíčko.
Srdíčko, ne kroužek!
Potřebujeme srdíčko.
Dobře. Teď velké srdce!
Velikost vašich srdcí se liší.
- Takhle. - Velké srdce.
Musíte zvednout ruku.
To je ono. Trochu výš.
Ukažte mi srdce.
Ano, vidím, že už se ruka zvedá.
Udělejte srdce. Zaplňme svět srdíčky.
To je ono.
Něco není…
Je to hezké,
ale pokuste se být přirozenější.
Dobře. A teď úsměv!
Výborně, slečno Čchonová.
Úžasné!
Bylo by pěkné, kdyby se pan Ku mohl trochu usmát.
Úsměv by měl být přirozený.
Dobře.
Stačí se jen jednou usmát.
Prosím. Pardon?
Děkuji.
Ani jednou se neusmál.
Prosí vás,
abyste se usmál.
Nejde to aspoň jednou?
- Já nechci. - Ani mně se nechce.
Tak se nesmějte.
Jsme uprostřed focení.
Neříkala jsem vám, ať mi nestojíte v cestě?
Neříkal jsem „žádné falešné úsměvy“?
Já teď pracuji.
Vím, že máte tu práci z protekce, ale to nedáte ani tohle?
Nejde o to, že to nedám.
Jen to nedělám.
Prosím. To těžko.
Má jediná chyba je, že není nic, co bych nezvládl.
Takže jste dobrý úplně ve všem, až na úsměv.
Říkám, že se nesměju.
Aha.
Tak začínáme.
Dobře.
Nezapomeňte se usmívat.
Dobře.
Můžeme? Úsměv!
Pane Ku?
Ne úšklebek, prosím.
To stačí.
Další foto je poslední, že? Tak rychle.
Přesně tohle jsem čekal.
Co budeme dělat?
- Nejde vyměnit? - Pane.
Myslím, že to půjde.
- Cože? - Upravíme to.
Zvedneme mu koutek, ať to vypadá, že se usmívá.
To jde?
To si pište.
Chceš,
- abych na tu loď nastoupil? - Ano, pane.
Ukážete lidem, že přísady v hotelu Království jsou čerstvé.
Bla, bla. Lodě se mi příčí…
Já vím, ale musíš jen chvíli držet rybu.
Fotograf se postará o zbytek.
A co ty?
Já?
Já samozřejmě zůstanu tady.
Lodě se mi příčí.
A navíc nejsem model.
Nemůžeš jít s námi?
Nechci jet jen s ním.
Já s vámi taky ne.
Taky s vámi chci zoufale jet, ale nemůžu.
Mám toho hodně.
Vypadá to, že bude pršet.
- Bude pěkné počasí? - Ano.
Viděl jsem předpověď. Bude to dobré.
Určitě?
- Nevymýšlíš si? - Ne.
Jsem si jistý.
- Počasí je dobré, že? - Jo.
Bezva.
Určitě bude krásně.
Tak buďte opatrní. Opatrujte se.
Jo a pane Ku…
Prosím…
- Hermès. - Co to…
Buďte opatrní.
Pane Ku,
vezměte tu největší a nejčerstvější rybu.
Slečno Čchonová, dívejte se na pana Ku
a usmívejte se. Ano?
Dobře.
Začínáme.
Můžete s ní zatřepat, aby vypadala živě?
Dobře.
- Víc. - Ano, víc. Hezky.
Ať to vypadá, že sebou plácá.
Ještě trochu, prosím. Víc.
To je skvělé.
Není ta ryba moc malá?
Zvětším ji ve Photoshopu.
- To by šlo? - Jasně.
Dobře. Pokračujte.
Představte si, že je ta ryba obří.
Je tak těžká.
Výborně, slečno Čchonová.
Řekni mu, ať ji chytne oběma rukama.
Dobře. Můžete ji chytnout oběma rukama?
Je strašně těžká.
Je strašně velká a těžká. Nezapomínejte.
Přesně tak. Je tak těžká.
Ještě. Bezva.
Bože, je strašně těžká.
Ještě trochu. To je skvělé…
On ji pustil.
Byla těžká.
- Pojďme domů. Ukonči to. - Ano.
Focení je u konce.
Dobrá práce.
- Děkuji. - Na shledanou.
Loď nám nějak hapruje
a počasí taky nevypadá dobře.
Mám jet do Gapada?
Ne, jeďte dál.
Říkám, že s tou lodí něco je.
Nechceme zastihnout tajfun.
Nesnáším lodě, moře a tajfuny.
Tak rychle.
Tak si zpátky třeba doplavte.
Co to je za nesmy…
Řekněte mu, ať jede.
- Já? - Váš šéf vám něco nařídil.
Tak šup.
Ano, pane.
- Promiňte, pane. - Ne.
Řekl: „Ne“.
Že říkám taky ne.
Nemůžu.
Řekl ne
a ať si plavete zpátky, jestli chcete.
Dobré ráno, paní Kangová.
Už teď jsi plná energie.
Musím, pokud chci tento měsíc znovu vyhrát.
Ano, udržme si morálku.
Co to všechno je?
- Křupky? - Ano.
Říkala jsem, ať nic nekupuješ.
Prý jste to tak nemyslela.
Cože?
Co přineseš zítra?
Paní Kangová mi řekla, ať nic nenosím.
Jsi tak natvrdlá.
Vážně tomu věříš?
Ale paní Kangová…
Jen tím chtěla říct, abychom to omezily.
Musíš ji brát s rezervou.
O víkendech si už nesmíte brát volno.
Můžu jen já.
Neříkala jsi, že si můžeme brát volno?
- Co se stalo? - Vždycky to tak bylo.
Má někdo kromě manažera volné víkendy?
Ne.
Ju-bin kvůli tobě donesla jídlo.
Dělejte, jak chcete.
Budu se chovat jako bývalí manažeři.
Je to tradice.
- Není to tak, jak si… - Copak?
Chcete výhody starších zaměstnanců,
a ti mladší si je nezaslouží?
Byla jsem zaslepená.
Vrátíme se ke starým tradicím.
Ju-bin se nám bude starat o jídlo.
A volné víkendy mám jen já.
Rozumíte?
Omlouvám se, madam. Měla jsem chabý úsudek.
Dám ti poslední šanci.
Příště to už nepřejdu.
Ano, madam. Omlouvám se.
Každá si zaslouží férové jednání,
alespoň po dobu mého působení.
Až skončím, dělejte si, co chcete.
Dáme si kávu, než otevřeme. Zajdu pro ni.
Tak to si dám ledové americano.
Pro mě ledový čaj, prosím.
- Dobře. - A co ty, Ha-nul?
Chci latté se šlehačkou a kondenzovaným mlékem.
Ne moku?
- Připravte se. - Ano, madam.
GAPADO
Jděte rovně a uvidíte chatu.
Zůstaňte tam přes noc.
Je to nejlepší hotel v Gapadu.
Určitě jděte tam.
Dobře. Děkujeme.
Vy nejdete?
Tak já půjdu sama.
Není tu signál.
Počkejte.
Tamten dům
to nemůže být, že ne?
Proč? Bojíte se?
Ne.
Takové slovo mi je cizí.
Kdybych se bál,
šel bych první jako vy
a nedržel bych vzadu stráž.
Je to jen slepice.
Obvykle se nebojím ničeho.
Ale ptáky nesnáším. Potvora.
- Tak chcete jít první? - Ne.
Přiznejte, že se bojíte.
Nemáte se za co stydět.
Už jsem to říkal. Není to proto, že se bojím.
Jen nám kryju záda.
Dobře.
Pojďte za mnou. Půjdu první.
Už
jsem vám říkal,
že je mým koníčkem
box?
Co ho vyděsilo?
Bože.
Čchon Sa-rang.
Čchon Sa-rang!
Čchon Sa-rang.
Proč jdete odtamtud?
Cože?
Propána. Jste vzhůru?
To se podívejme.
Jste statný mladík
a třesete se jako osika.
Božínku.
Vaše žena s vámi bude mít plné ruce práce.
Moje žena?
Měl byste svou ženu na rukou nosit.
Omdlel jste uprostřed cesty
a ona vás sem donesla úplně sama.
Víte, jak to muselo být těžké?
To mi povídejte.
Nikdy jsem neviděla nikoho omdlít při pohledu na něčí tvář.
Kde to jsme?
Jak to myslíte?
Jste v nejluxusnějším hotelu
a nejlepší restauraci v Gapadu.
Jste na líbánkách?
- Ne. - Ne!
Takže jen úlet?
Nic mezi námi není. Je jen můj nadřízený.
Božínku.
Nadřízený může být milencem a milenec může být otec.
Nic na tom není.
Nechodím jen tak s někým, madam.
„Jen tak s někým“?
Copak jsem „nula“?
To já bych to měl říkat.
Ano, jistě.
Říkám, že nejsem jen tak někdo!
Jistě.
Já to věděl.
To, co doplní oděv, je tvář.
Mé oblečení našlo svého majitele.
Mileneckou hádku dořešíte později.
Teď se napijme.
- Tak to není! - Tak to není!
Slyšeli jste někdy o slavném čínském vínu z lespedézie?
I když máme důležité hosty,
většinou ho nepodáváme.
Když se toho můj stařík napil,
porodila jsem osm dětí, jedno po druhém.
Pijete rád?
Je hrozně křehký. Asi moc nepije.
Ale já se napiju.
Co jste to řekla? „Křehký“?
Budu pít z tohohle. Naplňte ho až po okraj, prosím.
Je to dost silné.
Zvládnete to?
V tom případě
použiju
tohle.
Já taky.
- Dobře. - Dobrá.
Bože, to je slabota.
Kopnu to do sebe jako nic.
Je to jako voda.
Ještě, prosím.
- Až po okraj, prosím. - Jistě.
V pití se vyznáte.
Mládí je skvělé, že ano?
Prosím.
Dal jste mi hodně.
Je tu hezky.
Neusmívejte se přece.
Neusmívala jsem se na vás.
Tak se na mě nedívejte.
Proč jste tak podrážděný?
Pořád si stěžujete. Vy bručoune.
To proto, že když jsem s vámi, nic nevychází.
Odteď mi
raději
nechoďte na oči.
Nerozkazujte mi!
Nejsme v práci.
- Hej! - Co?
Vy jste mě
praštila?
Jak se opovažujete?
Zeptejte se mého zadku.
„Zadku“?
Ještě budete litovat.
Nebudu.
Lítost nic nezmění.
Dobře, jen počkejte.
Budete litovat toho, co jste udělala.
Nejsem někdo, koho můžete jen tak praštit a zle se k němu chovat.
Všichni lidé jsou stejní.
To znamená, že se se všemi má jednat stejně.
S nikým se nemá zacházet špatně!
Myslíte, že jste něco víc, protože jste bohatý?
Nebuďte takový snob.
„Snob“?
Ano.
Lidé, kteří se povyšují, protože jsou bohatí.
Stačí to, že se musím každý den klanět
neslušným hostům.
A teď musím řešit i vaše hovadiny.
A navíc
jste král všech snobů
Král.
Hotel Království. Král.
Ku… Snob.
Snobský Ku.
Jestli jsem snob, tak vy jste…
Jste
- to. - Co?
Tváře. To je ono, tváře.
Tváře. Máte dvě tváře.
Jste tak falešná.
Falešná Čchon.
Hele.
Myslíte, že je snadné předstírat úsměv?
- Ne každý to umí. - Podívejte se na sebe.
Je to vysoce pokročilá technika.
Vyvinula jsem ji tak, že snáším všelijaké kretény.
Mám jistou odolnost.
Jistě. Skvělá technika.
Nebuďte směšná.
Hej, snobský Ku.
Co mi tak nalít panáka?
„Hej“?
Hej.
Nalejte mi.
To nemyslíte vážně.
Nalívejte.
Dneska je to naposledy,
co vám to projde.
A to proč?
Dělejte, co chcete. Máte svobodu.
Můžete si dělat, co chcete, a neřešit názory ostatních.
To vám tak závidím.
Nevíte, jaké to je být mnou. Pozor na jazyk.
Jistěže nevím.
Ale nemusíte předstírat úsměv.
To je samo o sobě privilegium.
Já se usmívám pořád.
Usmívám se, i když jsem zraněná nebo smutná.
Ale je lepší, když trpím já.
Kdyby kvůli mně trpěl někdo jiný,
cítila bych se ještě hůř.
Ale co se vám nelíbí na úsměvu?
Pro lidi to je maska.
Je to samá faleš.
Určitě je mezi nimi i upřímný člověk.
To je dost smutné.
Taková krása.
Neříkal jsem, ať se neusmíváte?
To nebyl falešný úsměv.
Byl upřímný.
To je mi jedno.
Prostě se neusmívejte.
Vždyť teď ani nepracuju.
Proč se nemůžu usmívat, jak chci?
Odteď,
i mimo pracovní dobu,
máte úsměvy…
přede mnou…
zakázané.
Proč?
Ne.
Neposlechnu vás.
Ne. Budu se i nadále usmívat.
To je fuk.
Jen mi ještě nalejte.
Dobře?
APARTMÁ
Snobský Ku.
Je zima.
Neusmívejte se přede mnou.
Moje hlava.
Bože. Asi jsem se pomátla.
Ani jsem si nesundala ponožky.
Bože!
Falešná Čchon.
Proč ze mě neslezete?
Proč spíte tady?
Je to můj pokoj.
Ale tohle je můj pokoj.
Říkali „dva pokoje“ a jsou tu dvoje dveře.
JEDEN POKOJ PRO PÁR DVA POKOJE PRO HOSTY, CO SE NEZNAJÍ
Prý nejlepší hotel v Gapadu.
Co to děláte?
Máte čas, než ta loď dorazí.
Proč se neprojdete?
Nerad chodím.
Pěšky vám něco unikne.
- Potřebujete kolo. - Aha.
Vidím odsud všechno.
Příroda Gapada by neměla být viděna jen očima.
Musí být vyrytá do srdce.
Projeďte se se ženou na kole.
Odkud ho máte?
Od toho starce.
Naskočíte si?
Ne. Nejsme si tak blízcí, abychom spolu mohli jet na kole.
Ano, to máte pravdu.
Ale pěšky se prý nedá stihnout vidět ani čtvrtina ostrova,
takže vám chci prokázat laskavost.
Podle všeho je
odtamtud krásný výhled.
Máte jen jedno kolo?
Neřešte to. Pojedu sám.
Můžu si naskočit?
Jste unavený?
Cože?
Nejste unavený, že ne?
Je to brnkačka.
Moře.
Je tu tak hezky.
Není to krása?
Ani ne.
Tady.
Pošlete mi účet.
Stačí, když poděkujete.
Díky.
Pošlete mi účet.
Prosím? Kolik?
Bude to 675 000 wonů.
Jak to?
Jedno apartmá stojí 200 000 wonů.
Dvě 400 000 wonů.
Večeře při měsíčku stála 120 000 wonů
a víno bylo navíc, takže dalších 100 00 wonů.
To je 620 000 wonů.
A pronájem kola je 55 000 wonů.
Takže to celkem dělá 675 000 wonů.
Ale měli jsme jeden pokoj.
Spali jste včera večer spolu?
- Ne. - Ne.
Takže jste měli oddělený pokoj.
Bereme i kreditky.
To je směšné. Okrádáte nás.
Jsou to jen peníze.
Nemám u sebe peněženku.
Můžu zaplatit takhle?
Tohle není zastavárna.
Tohle nepřijmu.
Říkala jste, že berete kreditky.
Moje karta je tady.
Takže zaplatím takhle.
Máte tam kartu?
Tomu mám jako věřit?
Myslel jste, že mě oblbnete,
že jsem stará bába?
Co tě tak nakrklo?
- Tihle… - Dobře, že jste tady.
Něco tu nehraje.
Včera večer jste se tu parádně najedli a napili.
Co tu nehraje, když odmítáte zaplatit?
Cože?
Nezaplatili, mami?
Ne.
- Mami? - Mami?
Myslel jsem, že jste šlechtic.
Proč řešíte drobné?
O to nejde.
Podívejte.
Chtěl jsem zaplatit
- tímhle. - Co je to?
Nejsme zastavárna. Co to je?
Když nezaplatíte, tak tu loď nenastartuju.
Tak mi dejte číslo účtu.
Asistentka vám pošle peníze.
Počkat.
Madam, i kdyby ten včerejší pokoj
bylo nejlepší apartmá v Gapadu,
ve srovnání s Královstvím by stálo 100 000 za noc.
Pochopím 150 000 wonů, víc ne.
Je to turistické místo, ale večeře nemůže stát víc než 50 000.
Kolo stojí 10 000 na osobu.
Víno nechám za 100 000 wonů.
Celkem tedy 320 000 wonů,
ale s vypůjčeným oblečením
vám zaplatíme 350 000 wonů.
Proč snižujete cenu o polovinu, když jste šlechtic?
Můžete okrádat bohaté lidi?
Mohla bych vás nahlásit.
Bože, vy mladí jste tak malicherní.
Prostě zaplaťte a odejděte v míru.
Vypadá to, že jste příbuzní.
Porouchala se ta loď vůbec?
Cože?
Porucha?
Ano. Velmi.
Dnes nemluvíte nářečím Čedžu.
Opravdu?
Celkem 350 000 wonů.
Můžeme to hned poslat.
Dobře. Platí.
Platí.
Proč plýtváte energií, když jsem to mohl zaplatit?
Vy si nikdy nekontrolujete ceny, že?
Proč bych měl?
Většina lidí to dělá,
aby se ujistila, že je cena rozumná
a že si to mohou dovolit.
Podle babičky peníze nerostou na stromě.
Zjevně se nás snažili podvést.
Není správné podvádět ostatní.
Peníze se mají vydělávat poctivě.
Ale proč?
Jak to myslíte?
Aby si člověk zachoval čest.
A taky…
Mrzí mě to minule.
Co přesně?
Ten údajný klacek pod nohama.
Nevím, co se stalo,
ale vaše oči mi prozradily, že vás to zranilo.
Jo aha. Ten klacek.
Na to jsem zapomněl.
Je to výborné.
Hlavně s pivem.
Že? Je to z letiště, protože nebyl čas,
ale je to dost dobré.
Povedlo se to živé vysílání?
Ano. Lidem se to naštěstí líbilo.
Jaký je váš vrchní manažer?
Jak to říct?
Je to
nafoukaný blbec.
- Jak vypadá? - Nafoukaně.
Dědic Království Group.
Bylo by divné, kdyby nebyl.
Jo a dalas mu ten šátek?
Cože? Ty někoho máš?
Ne, jen nováček v práci.
- Co Čcho-rong? - Ano.
- Tak tě vyprovodíme. - Dobře.
Jak je možné, že ani jedna nemáme auto?
Že jo?
Kdybychom měly auto, mohly bychom se projet.
Hele, proč si nekoupíš auto?
Nemám na to peníze.
A co ty?
Nemám řidičák.
Jak to, že ho ve svém věku nemáš?
Je to na tobě. Máš obojí.
Má pravdu.
Kupme auto k tvému povýšení.
- Ano. - Hej.
Mám jen 20 000 wonů měsíčně navíc.
Dvacet tisíc?
Ano. 20 000 wonů, ne 20 000 dolarů.
Jsem tak konzistentní, co?
Autobus je tu. Odcházím.
Hej, Kang Tarong.
Vedeš si skvěle. Jsi na tom z nás tří nejlépe.
Ahoj!
Lépe to nešlo zvládnout?
Jak jsi mohl vyletět kvůli jedné otázce?
Při podnikání
se toho může stát hodně, a taky se to stane.
Co za vrchního manažera se chová hůř než zaměstnanec?
Měli jsme spoustu shlédnutí a byla to skvělá reklama.
Záleží na výsledku.
Metody nejsou podstatné. To jsi mě naučil ty.
Ty jsi zvýšil shlednutí?
Máme publicitu díky tobě?
Zvoral jsi to
a zachránila to obyčejná zaměstnankyně!
To se nestydíš?
Vždyť to dopadlo dobře.
Jak dlouho budeš trucovat?
Na hledání mámy jsi už starý!
Já ji nehledám.
Jen chci znát pravdu.
To jediné, co musíš znát,
jsou zisky a ceny akcií.
Jediné, čemu můžeš věřit, jsou peníze.
Láska? Smích?
Laskavost? Respekt?
Všechno je to lež!
A co máma?
Ta byla taky lež?
Pro lidi v naší pozici
láska neexistuje.
Tak co tedy?
Povinnost.
Je mou povinností chránit to, co mi svěřil otec,
a tvou povinností je chránit to, čeho jsem dosáhl já.
Láska?
Nebuď hloupý. Prostě odveď dobrou práci!
Jestli chceš zase mluvit o mámě, odejdi.
Ne.
Stejně musím znát pravdu.
Proč si neodpočineš, když jsi doma?
I když se zdá, že tě brzy vykopne.
Nemusíš se mě bát.
Co?
Řekl jsem, že o firmu nemám zájem.
Varoval jsem tě, ať mě necháš, a hele, cos udělala.
A ještě tak dětinsky.
Já že se tě bojím?
Neprovokuj mě.
Jsi nula. Co si na mě dovoluješ?
Přestaň vyvádět.
HOTEL KRÁLOVSTVÍ
Sa-rang, líbil se mi ten živý přenos.
Vedla sis skvěle.
Jsi teď hvězda našeho hotelu.
Byla jsi skvělá.
O nic nešlo, ale děkuju.
Bože.
Podívejte, jak slavíte pro nic za nic.
Myslíte, že jste slavná po jednom vystoupení v televizi?
To by dokázal každý.
Já bych měla deset milionů shlédnutí.
To víte, ne?
Tudy, pane.
Dobrý den.
Díky všem za vaši práci.
To musíte být vy. Čchon Sa-rang.
Náš největší talent.
Ano, pane. Čchon Sa-rang.
Kdo ji najal?
Já.
Všechno jsem poznal z vysílání.
Chápu, proč vás hosté vybrali za nejlepší.
Dobře uvažujete a zvládáte krize.
A jste vlídná.
Děkuji, pane.
Být dva roky po sobě zvolená jako největší talent
je pro recepční korunní chloubou.
Je mi ctí mít v hotelu tak vynikajícího zaměstnance.
Vůbec ne.
To já jsem poctěna, že zde mohu pracovat.
Od zítřka budete
v Království úsměvů.
Prosím?
Copak není náš hotel vaší radostí
a snem už od dětství?
Jako zaměstnanec, který náš hotel miluje,
byste měla mít příležitost dosáhnout nejvyšší úrovně.
VRCHNÍ MANAŽER KU WON
Co to děláš?
Proč se tak usmíváš? Ukaž.
Teď není čas na narcismus.
Klepal jsi vůbec?
Aspoň desetkrát.
Neslyšel jsi mě, protože jsi byl v tranzu.
PR tým ty fotky už navíc vybral.
Nemusíš se na ně dívat.
Tady. Nejdřív si projdi tohle.
Tu zprávu jsem sepsal sám.
Prý teď budeš chodit na schůze rady.
Máš tu výkazy zisků a ztrát ze tří let
a komparativní analýzu obchodních strategií,
letošní obchodní plán a cíle pro příští rok…
Ty mě neposloucháš.
Takže PR tým už ty fotky vybral?
Ano, pane.
Podívám se na ně.
Je to štíhlice nebo velryba?
Na té rybě nezáleží.
Měl by ses podívat na sebe.
Fotograf je tak hodný.
Dokonce ti upravil obličej.
- Co to? - Tahle je z těch upravených
nejpřirozenější.
Proto ses měl usmát, když ti to řekli.
Okamžitě mi ho přiveď.
Toho fotografa?
- Přiveď ho. - Ano, pane.
Co to vůbec dělám?
NEUVĚŘITELNĚ PŘESNÝ PSYCHOLOGICKÝ TEST
CO OPRAVDU CÍTÍTE?
HOTEL KRÁLOVSTVÍ
„Vždycky čekám na její zprávu.“
„Ano.“
„Možná. Ne.“
Možná?
MOŽNÁ
„Už jsem si s ní domluvil
soukromou schůzku.“
Ne.
„V telefonu mám její číslo uložené pod přezdívkou.“
Falešná Čchon.
Ano.
Další…
MUSÍM NA NI MYSLET, I KDYŽ NECHCI
„Musím na ni myslet,
i když nechci.“
ANO
NE
ANO, NE
ANO
„Když ji vidím,
nemůžu se neusmát.“
ANO
JSI DO NÍ ZABOUCHNUTÝ
Páni.
Procházíš si bolestí neopětované lásky.
Nedus své city v sobě.
Jdi za ní a zeptej se jí, co k tobě cítí.
Už jsi propadl jejímu neodolatelnému šarmu.
Pokud s ní chceš navázat vztah,
musíš v sobě sebrat odvahu.
Díky za vaši práci.
Díky za všechno.
Hodně štěstí.
- Hej… - Sa-rang.
KRÁLOVSTVÍ ÚSMĚVŮ
Nemáte tušení, jak to v Království úsměvů chodí.
Říkáme tomu tady první třída našeho hotelu.
Vynasnažím se.
Hotovo. Uniforma je připravena.
Musí být hezká.
Ten mizera. Zapomeň na peníze.
Měla bys být s mužem, který je na tebe hodný.
Volal jsem vás včera.
Cože? Kdy?
Nesnesu, když někomu dlužím laskavost.
Ale mně to nevadí.
Jen je mi tě líto.
Nechcete
se mnou zajít na večeři?
Překlad titulků: Barbora Page