98 dager igjen!
Let overalt. Ikke etterlat noen i live.
Nå skal han fullføre det han begynte på. Få tak i datamaskinene.
-Kom igjen, for pokker! -Nei!
Hva snakker du om, Semavi? De vil ransake nabolaget.
Ingen gjør noe uten at jeg ber om det.
-Semavi! -Semavi!
-Stopp! -Semavi!
-Stopp! Nei! -Semavi!
-Ikke gjør det! -Semavi!
Stopp!
Ikke gjør det!
Stopp! Ikke gjør det!
Stopp!
Stopp.
Politisjef!
Snakk.
For mange er såret. For mange har dødd, politisjef.
La oss ikke skade flere.
Og så? Overgir du deg?
MEKTIG - STOR - VIKTIG
Semavi!
Semavi.
Skal vi virkelig overgi oss?
Nok er nok. Ikke én til skal komme til skade.
Hva mener du?
Etter alt vi har gjort, alle som trodde på oss og alt vi har ofret…
-Var alt til ingen nytte? -Ja!
Til ingen nytte.
Han er ikke lenger hos meg! Det var han aldri.
Gud er ikke med oss!
Gökhan!
Det er over.
Dere kan dra nå. Bare gå.
De skal ikke noe sted.
Ikke jeg heller. Jeg rømmer ikke, som du gjør.
Kommandant…
Det er over, sa jeg. Det fins ingen vei ut av dette.
Det fins alltid en utvei.
Enten finner du den, eller så lager du den selv.
Selv om det ikke fins noen utvei og det leder til døden,
så snur jeg ikke nå. Jeg avslutter som en ekte kriger.
Da dør jeg i kamp, Semavi!
Ali Cemal…
Dette er ikke krig. Og vi er ikke krigere.
Det sier jeg deg. Alt var løgn. Det er over.
Ikke la flere dø. Bare gi deg.
Det er kanskje ikke krig for deg, Gökhan, men det er det for Semavi.
Jeg skal kjempe helt til siste åndedrag for den Semavi jeg tror på.
Vel… Få Kübra til å virke igjen! Sett dere ved datamaskinene!
Gökhan!
Semavi.
Skal du virkelig la oss i stikken?
-Hva om det er lureri? -Nei. Det er det ikke.
Hva skal han gjøre? Bare overgi seg med sine menn?
Hvordan vet vi at han ikke flykter? Vi burde ransake.
Ingen flere dødsfall, sa han. Vi venter.
Han lurte hele landet, Kara. Tror du ikke at han lurer oss?
Han lar ikke disse menneskene i stikken.
Vet dere hvem dette systemet og samfunnsordenen ikke viser nåde?
Det viser ingen nåde til dem som gjør opprør
eller stikker kjepper i hjulene for det.
Det tilgir morderen, tyven og den perverse,
men aldri rebellen eller opprøreren. Det betyr oss!
Hvis de bare skulle kaste oss i fengsel eller henrette oss med en gang,
så er det greit.
Da sier vi at det er over. Overgir oss. Men det gjør de ikke.
For å statuere et eksempel og få folk til å skjelve av frykt, så knuser de oss.
De ødelegger oss som mennesker. Tramper på vårt ettermæle.
De juler oss opp til vi tilstår at vi er forrædere og klovner.
Så viser de oss fram til hele verden.
Før de tilintetgjør oss, reduserer de oss til null.
Semavi fins ikke mer! Han valgte å ikke være noe.
Han etterlot oss med troen vår. Nå er det bare oss!
De som ønsker å følge ham,
som vil leve resten av livet som pysete slaver,
kan løpe tilbake til mødrene eller kjærestene!
De som vil huskes som frihetskjempere, blir her med meg!
Kom igjen, modige menn!
Vis venner og fiender hva det vil si å være semavitt!
-Vi trenger en datamaskin. -Skal vi gjøre som gærningen sier?
Det fins ingen annen utvei, Deniz. Kübra er vår ene, lille sjanse.
La oss se i husene.
-Vent, Selim. -Kom, Adem.
-Vent, Selim. -Vær så snill. Hør, Deniz.
Vi er uansett ansvarlige for dette også.
For at Berk døde. For alt.
Vi må fullføre det vi begynte på. Vær så snill. OK?
Kom, Adem.
-Vi trenger tid. Dere må oppholde dem. -Gud velsigne vår sak. Kom igjen.
-Kara. Vi stenger av strøm og internett. -Nei. Det kan vi ikke gjøre.
Det er gamle, syke, barn og uskyldige i nabolaget.
De haler ut tiden. De skal aktivere programvaren.
-Greit. Steng den av. -Politisjef!
Politisjef!
-Hvor er Gökhan? -Fra nå av snakker dere med meg.
Dere skal snakke til meg slik dere snakket til Semavi.
-Sier du det? -Få dem inn!
Faen.
Hvis dere skyter på nabolaget fra nå av,
hvis dere prøver å kutte strømmen eller nettet,
med andre ord gjør noe som helst galt,
så kommer disse til å dø én etter én.
Og det blir sendt direkte, slik at alle kan se det.
Det er antakeligvis flere gisler også. Totalt 13 mennesker.
Vel? Skal du sørge for at vennene dine blir skadet?
Hvis ett eneste hårstrå på dem røres, så begraver jeg nabolaget.
Vi er allerede på bunnen. Hvor mye dypere kan du begrave oss?
Vi drar. Kom igjen.
Jeg trodde at du valgte meg, Gud.
At jeg hadde en oppgave.
Hvis jeg ikke hadde det…
…hvorfor drepte du meg ikke da?
Hvorfor tok du ikke livet mitt den kvelden? Hvorfor forlot du meg, Gud?
Hvorfor?
Vi er klare. Avventer ordre.
Politisjef.
Jeg har én siste tjeneste å be deg om.
Skal vi bare vente sånn, da?
-Hvor ble politisjefen av? -Vet ikke.
Noe er muffens her.
-Ali Cemal. -Ja?
-Datanerdene er borte. -Hva mener du?
-De har visst rømt. -Let overalt. Finn dem. Kom igjen!
Hva skjer?
Jeg er Gökhan Şahinoğlu. Dere kjenner meg som Semavi.
Som en som ble utvalgt av Gud.
Det er sånn dere kjenner meg. Jeg skal gå rett på sak.
Gud talte aldri til meg.
Han valgte meg ikke.
Akkurat nå
snakker jeg til dere bare som Gökhan, et menneske av kjøtt og blod, som dere.
For siste gang.
Jeg har ingen hellig forpliktelse.
Jeg har ikke fått en eneste kommando eller fått en eneste bokstav fra Gud.
Jeg er ikke annet enn en stor løgn.
Dere trodde på meg.
Dere gjorde det jeg ba om, det jeg sa.
Og for det måtte mange av dere betale en pris.
Jeg vet at dere er sinte på meg for at jeg sier dette.
Dere har rett. Jeg har gjort grove feil.
Mange har lidd på grunn av meg. Og mange har dødd.
Vet dere hvorfor?
Fordi jeg begikk den største synden av dem alle.
Jeg snakker ikke om å lyve eller lure.
Verre enn det. Jeg lot arrogansen ta overhånd.
Det er den største synden.
Jeg glemte meningen med det jeg sa til dere.
Jeg glemte det jeg sa, det jeg trodde på.
Jeg preket om godhet, men ble ond. Snakket om solidaritet, men ble egoist.
Jeg lot meg forføre av makten. Med mer makt, gikk jeg vekk fra stien.
"Materialisme er en lenke. Verdslige eien- deler er verdiløse. Ikke la dere lure."
Det sa jeg idet jeg låste meg inn i ei hule med grådighet, ambisjoner og makt!
Jeg ble en tyrann.
Og tyranner blir ensomme.
Jeg ble både blind og døv.
Jeg forsterket vold med vold.
Jeg forskjønnet døden, ikke livet.
Derfor ble jeg en ulykke for alle som trodde på meg og var glad i meg.
Jeg gjorde ende på dem.
Og nå…
Nå spør jeg alle som har tatt til gatene for min skyld,
fra Ormancılar og over hele landet,
hvor enn det fins motstand og opprør
om å være så snill å gi seg.
Legg ned våpnene. Ikke la flere komme til skade.
Tro meg. Dette er ikke et nederlag.
Vi at den største seieren i vår verden er fred.
Jeg sa: "Djevelen lever av frykt."
Jeg tok feil.
Djevelen lever av grådigheten etter å vinne, få makt og det umettelige egoet,
og viktigst av alt arrogansen.
Bror?
Gud… Takk for at du reddet henne.
Takk.
Jeg hadde ikke klart å miste deg.
Jeg er redd, Gökhan. Jeg er så redd.
Det fins bare én måte å beseire djevelen på, mine brødre.
Gjennom kjærlighet.
Hvis det fins en himmel over vår svikefulle verden,
tilhører den uten tvil dem som elsker betingelsesløst.
Livet som svar på døden.
Kjærlighet som svar på hat.
Fred som svar på krig.
Dette er veien til frelse!
Bare på denne måten
viser vi at dem vi har mistet, ikke døde forgjeves.
Vær glad i hverandre.
Bare… vær glad i hverandre.
Vent her, Hakan. Jeg snakker med ham først.
Semavi?
Sjef!
La du merke til det?
Det var første gang du kalte meg "Semavi" uten sarkasme eller ironi.
Merka du det? Det var første gang du sa "sjef", ikke "politisjef".
Som forventa. Vi har kjent hverandre lenge.
Du har sagt ditt. Alle har hørt det.
Du har gravlagt til søster. Jeg holdt mitt ord. Det er din tur nå.
Greit, sjefen min.
Hva syns du? Om alt jeg sa. Tror du fortsatt at jeg er en bedrager?
Nei.
Dine ord reddet mange unge fra å dø unødvendig.
Sant. De ble reddet.
Men mange andre døde.
Ja. Det var noen løgner der.
Men rettferdighet og likhet… Ingenting av det var tomme ord fra deg.
Hvis rettferdighet og likhet ikke bare er tomme ord,
hvorfor gjorde du livet til et helvete for dem som forsvarte dem?
Hvorfor står du på den siden av barrikaden og ikke denne?
Hvorfor?
Jeg forstår deg veldig godt, sjef. Smerten din. Hva du har vært gjennom.
For når man står ansvarlig for at en man er glad i går under,
gjør slutt på dem når man prøver å beskytte dem…
Det er den største smerten i verden.
-Jeg skjønner. -Det er det.
-Men… -Ikke si "men", sjef.
Jeg er bare en feiging.
Hadde jeg tatt pistolen og åpnet ild den kvelden, hadde jeg dødd uten ære.
Jeg kunne ikke. Jeg ble redd.
Jeg var redd, så jeg gjemte meg.
Slik overlevde jeg.
Vet du hva jeg sa til meg seg, siden jeg ikke kunne innrømme at jeg var redd?
"Det var Ham." Jeg sa: "Han beskyttet meg."
Jeg sa: "Han valgte meg."
Av frykt skapte jeg en falsk Gud til meg selv.
Jeg trodde på Ham. Sjefen min…
Det viser seg at jeg er et null. Jeg er ingen, min sjef. Ingen!
Hvert menneske er unikt, Gökhan. Gud skaper oss alle ulike.
Gi deg, min sjef. Ikke engang du tror på det du sier.
Vi er de vi er,
og så skaper vi vår egen himmel og vårt eget helvete i vår verden.
Akkurat her. Jeg drepte henne her.
Kona mi.
Min store kjærlighet, min Merve. Jeg drepte henne her, min sjef.
Uten å løfte et øyelokk, sjef. Jeg drepte henne med mine egne hender.
-Ikke gjør det, Gökhan. -Jeg har alt gjort det, sjef.
Jeg har alt gjort det.
Jeg har gjort så mye, sjef. Ikke noe av det var riktig.
Se.
Hendene mine er dekket av blodet til mine venner, min søster, min elskede.
Og min mor, sjef.
Ikke gjør det.
Nei!
Hva har du gjort?
Du… Du har vunnet, sjef.
Jeg skal passe på sønnen din.
1 NY MELDING FRA KÜBRA DU ER ANNERLEDES
Tekst: Fredrik Island Gustavsen