Det är en episk scen.
-Jim Clay är den bästa sortens galning. -Jag såg verkligen fram emot det.
Hon är tuff. Varför inte ha ett armborst?
Det var en riktigt rolig begravning.
-Vilken fullträff! -Jag hade den bästa åskådarplatsen.
Jag ville att avsnittet skulle börja med kaos, orättvisa och våld.
För alla var förblindade av raseri.
Jag ville också visa Aegon när han krossar Viserys modell av det gamla Valyrien.
SLAGEN I BITAR
-Vi använde modellen mycket i säsong ett. -Och tagning.
Lady Alicent Hightower, ers nåd.
Det var en stor, vacker modell som fyllde halva kungens gemak.
Ert verk är beundransvärt.
Den var så vacker och utgjorde en stor del av rummet.
Att förstöra den var väldigt kul.
De gjorde en stuntversion som var gjord för att slås sönder.
Den vackra modellen är fortfarande hel.
Det fantastiska rekvisitagänget gjorde extra 3D-printade modeller-
-som skulle se ut som den riktiga när de slogs sönder så att dammet yrde.
Materialet behövde vara lätt.
Våra gjutare, med all sin expertis, var avgörande.
De gjorde några tester, och vi såg till att modellerna fick den rätta looken.
De riktiga 3D-modellerna är dyra, så vi kunde inte göra många försök.
Jag sa: "Nu gör vi det på en tagning."
Tagning.
Jag ska döda dem!
Jag fick extrema skuldkänslor-
-för jag visste hur mycket arbete som hade lagts ner.
Men de gjorde modellerna med vetskap om att de skulle slås i bitar.
Jag ska döda dem allihop!
Det var nog det som behövdes för att visa vart Aegons energi riktades.
Han kunde inte göra sig av med den och blev tillsagd att vara pragmatisk.
"Det ordnar sig." "Nej, jag måste slå skiten ur den här."
Ursäkta språket.
-Bryt. -Lysande.
EN MYCKET SORGLIG DAG
Begravningsscenen var mycket spännande.
Jag studerade "Gudfadern"-
-och andra mästerliga filmer med otroliga begravningsscener.
Det fick mig också att tänka på prinsessan Dianas begravning-
-och hur långsam kortegen var.
Jag tänkte på Alicent och Helaena-
-som tvingades visa upp sin sorg för folket.
Vi tänkte på det som en bra inledning.
Att få se King's Landing och Loppsänkan utifrån.
Vi ville att begravningen skulle handla om drottningen-
-och vad hon känner inför att visas upp.
Vi behövde visa både det stora sammanhanget och det intima.
Välkomna till Cáceres.
Att filma säsong två i Spanien har varit fantastiskt.
Vi återvände till Cáceres och Trujillo-
-för att filma King's Landing med omnejd.
Att filma på plats ger omfattning, skala och storlek-
-och en helhet som inte kan uppnås i en studio.
Cáceres, där vi filmade, var så vackert.
Folk var underbara och snälla och välkomnande.
Vi filmade säsong ett i Spanien, så det var som att komma hem.
Vi kände till alla vrår och visste hur vi skulle ljussätta.
Man slås av himlen, den starka solen, det varma ljuset-
-och de vackra gamla murarna.
Det är omöjligt att inte påverkas av det.
I en sån miljö går skådespeleriet av sig självt.
Man behöver inte låtsas.
Välkomna till King's Landing.
Det otroliga teamet som skapade begravningsscenen-
-från vagnsbygget och de otroliga, vackra hästarna-
-som var så väldresserade, till rustningarna de hade på sig.
Jag tappade andan när jag såg dem. Det var så vackert.
Likaså dräkternas design.
Jag älskade kvinnornas flor-
-för jag filmade begravningen i 40 rutor per sekund-
-så att vi kunde använda slowmotion som vi ville.
I slowmotion såg floren enastående ut.
Jag ville också fylla luften. Därför kastar de humle.
När vi använder slowmotion singlar den långsamt ner.
Det finns en sorgsen skönhet i det.
Och lille Jaehaerys kropp.
Jaehaerys var vår första skanning.
Vi la honom på ett bord och skannade hela kroppen.
Vi hade en duktig 3D-expert som gjorde en fantastisk kopia av kroppen.
Ett externt företag fräste ut den, tillverkade en form och en silikonkropp.
När vi hade silikonkroppen var det bara att ta av huvudet och sy på det igen.
Vi provade några olika versioner-
-utifrån medeltida stygn-
-och olika metallöglor för att foga ihop halsen.
Det ska så klart synas att huvudet är fastsytt-
-för drottningarna vill visa Rhaenyras barbari.
Se Rhaenyra Targaryens verk!
De oskyldigas skändare!
Jag såg hur vi kunde klippa ihop begravningen-
-med Aegon när han klubbade ihjäl Blood.
Jag började tänka på trummor och trumslag-
-och att synkronisera trumslag med klubbslag.
Så jag bad om en trumslagare i början av tåget-
-så att vi kunde använda trumslagen för att skildra Helaenas inre-
-och upptakten till hennes panikattack.
Förbannad vare Rhaenyra den avskyvärda!
Att filma med Phia och se hennes sorg gripa tag i henne...
Det var väldigt vackert och rörande.
Plötsligt bröt vi och hon torkade tårarna.
"Du kändes verkligen som min mamma." "Vad bra!"
Det var en riktigt kul begravning. Jag och Phia kommer så bra överens.
Under tagningarna var det mycket sorg.
Men sen sjöng vi musikalnummer och allt möjligt.
Det var inte dumt att köras runt med häst och vagn.
Det är så vackert filmat med alla texturlager-
-och Phias och Olivias skådespeleri. Jag är mycket nöjd.
HÄNGA RUNT
Att hänga råttfångarna var kul på ett sjukt sätt.
Det krävs mycket folk för en sån scen.
Vi ville blanda proteser, fejkkroppar och riktiga människor som hängde där.
Kropparna är otroliga. Det var ungefär hälften av varje, men man får titta noga.
Jag insåg att en var stuntman när han började skratta.
Det borde han inte ha gjort. Mycket oproffsigt.
-Hur känns det? -Jätteskönt.
Rowley och hans team använde en hissanordning-
-för att få det att se ut som att folk hängde.
Vi gjorde en metallställning för axlarna-
-och därifrån går det vajrar ner och förbi höften.
Sen hade vi stigbyglar under fötterna, så att man i princip stod på sin sele.
I stället för att hänga. Då kan man hänga hur länge som helst.
När vi har tryckt ner benen och man lyfter här-
-överförs kraften härifrån genom remmarna ner till stigbyglarna.
Det är som att stå i luften utan att stå. Det är rätt bekvämt.
Vi dolde också vajrarna i rep-
-så att repet tycks hänga från bjälkarna, men egentligen har vi en blockanordning-
-så att vi lätt kan hissa folk upp och ner.
Vi började med att leta efter folk att avbilda.
Vi tog in folk i skanningstältet och gav dem en riktig snara runt halsen-
-som vi drog upp så att vi fick med alla hudveck.
De flesta gick med på det. Jag tror inte att nån klagade.
Jamie var en av råttfångarna. Man ser var repet satt.
-Jamie gjorde en fin, död min. -Nu är det jag.
Och Danny... Vi behöll den för att ge till Danny.
Det är en ära att användas i en så stor serie-
-och att se allt detaljarbete-
-som protesteamet har lagt på alla råttfångarna.
Det är mycket arbete med att göra skanningen.
Efter skanningen gör vi en form och en lermodell-
-som sen gjuts i silikon och målas och får hår.
Sen ska de sättas på en kropp. Det är rätt invecklat.
Det var kul att se allihop hänga där till slut-
-och ta in det och känna: "Det är rätt coolt."
STORSLAGEN UTBYGGNAD
Jim Clay är den bästa sortens galning.
Han överträffade sig själv med Dragonstone som vi utökade rätt mycket.
Ryan sa tidigt i skrivprocessen att Dragonstone skulle vara med.
Vi bestämde oss för att bygga upp miljön på en stor scen.
I säsong ett syns Dragonstone främst i form av salen med det målade bordet.
Salen kom från "Game of Thrones"-
-men vi kände att det var dags att bygga ut den världen.
Vi ville att alla rum skulle hänga samman.
Så vi utökade från salen med det målade bordet till en sammansatt värld-
-med korridorerna, Rhaenyras gemak och biblioteket.
Det var en samling av flera mindre miljöer-
-så att man kunde gå från rum till rum-
-och få det att kännas som i ett riktigt slott.
Det är häftigt, för man kan gå hela vägen. Det är fantastiskt.
Rhaenyra är en viktig rollfigur-
-så vi ville att rummet skulle spegla hennes unika personlighet.
Jim gillade de katedralsliknande, höga fönstren.
Rummet har en asymmetrisk form som gör det intressant.
Vi ville omge Rhaenyra med en känsla-
-av hennes, hennes släkts och Dragonstones historia.
Den stora skulpturen i hennes rum är en helgedom tillägnad svunna tider.
Inristningarna liknar dem man ser i egyptisk arkitektur.
-Ljud går. -Tagning ett.
Biblioteket skulle innehålla mängder av skrifter-
-med Valyriens historia i form av bokrullar.
Vi försökte komma på ett hyllsystem och bestämde oss för romber.
Det blev ett genomgående tema i rummet.
Claire la till flera lager med artefakter och föremål från Valyriens historia.
WESTEROS
Den miljön var fenomenal.
Att kombinera marmor och vackra marmortexturer med orange stråk-
-inspirerade av det målade bordet-
-och de där varma nyanserna av värme, ljus och eld.
Varje bok, dokument och skriftrulle går att använda.
Timmar av arbete har lagts ner på föremålen.
Korparna kommer med fullt utskrivna meddelanden.
Det finns hela släktträd, och allt har gjorts för hand.
Allt är uttänkt i minsta detalj.
Varje föremål, färg, textur och småsak är noga genomtänkt.
Detaljerna och hantverket är enastående.
Det krävdes ingen fantasi för att leva sig in rollen.
JAKTEN PÅ KÄRLEK
Broder!
Duellen mellan Erryk och Arryk är en stor stund i Westeros historia.
Två bröders kamp.
Det är en episk scen. Skådespelarna Luke och Elliot är bröder.
De är tvillingar och älskar varandra.
Våra actionscener brukar handla om drakarna, så det är kul-
-att se två riddare i svärdsstrid.
Det var det första vi talade om.
Vi satte oss ner och sa: "Vi måste prata om tvillingarna."
Vi började tänka på hur vi skulle filma striden.
Rowley gjorde omfattande repetitioner med sitt team-
-som sen kunde filmas och visas för Clare.
Det gjordes justeringar, och sen tog Rowley in tvillingarna.
Killarna gjorde hela scenen själva.
De övade, lärde sig och tränade för den.
Jag längtade efter det. Vi har sysslat med kampsport-
-och är aktiva och fysiska killar, så det var inget vi oroade oss för.
Vi såg bara till att lära oss dansen och kasta oss in i den med rätt energi.
Det handlade om att göra det så snyggt som möjligt-
-och att bara köra på inspelningsdagen.
Alla fingrar är kvar, så det gick bra.
Vi visste efter säsong ett hur hårt Elliot och Luke skulle jobba.
Det enda de inte fick göra var att krossa krukan.
-Allt annat gjorde de. -Stackars stuntkillen Eddy...
Han for in i krukan så hårt att han krossade den.
Eddy förtjänar sin lön. Den saken är klar.
Klappa.
Vid nåt tillfälle skulle man inte kunna skilja på Arryk och Erryk.
Man ska bli förvirrad.
Om man tittar noga på koreografin så ser man att de såras på samma sätt.
Så om nån skulle gå igenom det och säga:
"Det där är Erryk, för hans ben och arm blev huggna här."
Det funkar inte, för i striden får båda samma skador. Fast vi säger inte det.
Vem av dem är Erryk?
Det var det som var poängen.
Man blir neutral, och striden blir deras angelägenhet.
Det är femte gången i dag som man förväxlar oss. Alla får vara på sin vakt.
-Vem är skickligast med svärdet? -Skickligast?
Elliot skulle nog säga att det är han, för jag träffade honom några gånger.
Jag träffade honom en gång, så det är nog han.
Om jag såg skillnad på dem skulle jag kanske kunna säga det-
-men de är faktiskt rätt jämbördiga.
Luke och Elliot är fantastiska. De är så fantastiska.
Det sa jag i två dygn till alla som ville höra.
De inte bara utförde Rowleys koreografi på ett strålande sätt.
De ingöt den dessutom med en känsla som var en fröjd att beskåda.
-Vi föddes tillsammans. -Du skilde oss åt!
Men jag älskar dig fortfarande, broder.
Att se sprickan mellan dem och den mänsklighet de tog med in i rollerna-
-blir en helt brutal upplevelse.
Det är ännu en imponerande scen regisserad av Clare.
Clare är så underbar. Före scenen kom hon fram till oss och sa:
"Jag kallar scenen 'Jakten på kärlek'." Jag tyckte att det var så rörande.
För den känslomässiga, personliga sidan var så viktig.
Utanför striden behövde vi fånga den rätta känslan.
De övade från dag ett på striden.
Jag funderade på vad jag kunde bidra med för att ge scenen en intressant vinkel.
Under scenens gång letade jag efter stunder där killarna kunde mötas.
När de slåss och deras blickar möts...
Vad undrar de? Vad säger de till varandra?
Det är svårt eftersom de älskar varandra.
Så för mig var det en historia om broderskärlek.
Översättning: Erik Swahn