Пада ти ченето, като идеш за пръв път.
Шокиращо и неочаквано е.
О! Беше прекрасен ден.
Великолепен декор. - Жестоко.
Много благодаря. Аз черпя.
Вътре имаше буря. - Леле боже!
Невероятно!
ДОМЪТ, КОЙТО ДРАКОНИТЕ ИЗДИГНАХА
Паметен момент е в книгите на Джордж.
Битката при Горящата мелница. Два дома се изправят един срещу друг.
Метафора за историята на насилието
и как стигаш до момент, в който няма прошка.
Там се озоваваме този сезон.
ТАНЦУВАНЕ ПОД ДЪЖДА
Добро утро! Как сме? - Добро утро!
Джим Клей заедно с отдела за специални ефекти
създадоха наистина призрачно място
и съживиха книгата.
Много се зарадвах, когато Раян каза, че ще покажем
интериора на Харънхъл.
Беше едно от първите неща, които проектирахме.
"Харънхъл е прокълнат замък, дело на умопобъркан човек",
толкова ми казаха.
Затова тъне в разруха и е обитаван от призраците на миналото и настоящето.
О! Огромен е. Няма край. Джим Клей е свършил великолепна работа.
Строежът и мащабите -
въображението зад творбите му е направо невероятно.
Аз лично се губех сред декора.
Объркаш завоя и се питаш: "Чакай! Къде съм?".
Загубваш се също като Демън в онази сцена.
Според мен това говори достатъчно.
Беше огромен. Изпълваше цялата сцена.
Най-важното беше
как да скриеш конструкцията.
Стоманеното скеле, не бива да се вижда в кадър
и трябваше да го скрием, това беше най-забавното.
Исках камерата да може да се движи спокойно
в света между четирите стени
и актьорите да бъдат обградени от него.
Ходиш където искаш и снимаш каквото искаш,
имаш 360-градусова панорама.
Където и да погледнеш, има какво да видиш.
Идеята беше да е като лабиринт.
Никога не знаеш къде си в замъка.
Губех се всяка сутрин.
Това е любимият ми декор, построен от Джим засега.
Отлично е пресъздал идеята за рухналия замък.
Направи вътре да вали
и от камъните да стърчат коренища.
Виждате как старите богове бавно си връщат замъка.
Човекът, който ме мокри. - Аз ли?
Да. Ще се видим там. - Ще го носим ли днес?
Това е Том, палачът с дъжда.
Харънхъл е по-мокър от джоба на видра.
Знам. Но обичам дъжда.
Харънхъл трябваше да е ветровито и влажно място.
Правихме разни неща по интериора и вътре трябваше да вали,
идеята беше, че е в руини, дупки по стените и по тавана.
Постарахме се да подгизне.
Допринася за реализма и натюрела на мястото,
което е важно за повествованието.
"Трябва да е много влажно" - само толкова, нищо повече.
Накрая ми казаха:
"Вътре трябва да вали както навън".
И не спря да вали.
Боже! Беше потресаващо.
Но изглеждаше удивително.
Накрая дойде идеята по декора да се стича вода,
не бяхме се подготвили с цистерни,
което обикновено правим, ако имаме много вода.
Но успяхме и от "Спецефекти" се справиха отлично,
всичко подгизна от пороя, който се изля вътре.
Късно беше да го поправим и трябваше да минимализираме щетите.
Изливахме отделни цистерни и така опитахме да ги ограничим.
Свърши работа и изглеждаше истинско.
Помислих си: "Мат ще полудее".
Цял ден се разхождаше с бронята в дъжда, но изглеждаше много добре.
И на него му харесваше.
Бяхме мокри от осем сутринта до осем вечерта.
Беше много забавно, честно казано.
Обичам да съм порядъчно мокър,
мразя да ми е горещо, приятно ми беше да се понамокря.
За да няма несъответствия, беше мокър през цялото време.
Най-добре е да пуснеш водата и да кажеш: "Мат, застани там, моля".
От опит съдя, че Мат обича предизвикателствата
и в този смисъл беше добре.
По сценарий той не може да види героя. Какво остава за зрителите?
Сцената се оказа много забавна
за измисляне, осветяване и заснемане,
защото явно вали и се святка,
а ние се заигравахме много със сенки, силуети и филм ноар.
Но как изглежда само - всичко е подгизнало от вода
и той стои там. Жестоко е!
Много е забавно.
ИЗДЕРИ МУ ЛИЦЕТО
Домовете Бракън и Блекууд са един вид Хетфийлд и Маккой на този период.
Не знаем защо се мразят,
но се мразят и са готови да се бият.
Този мъж ще ти издере лицето. Ясно? - Добре.
Режисирането на началото на трети епизод,
където виждате труповете след битката искаше голяма подготовка.
Ерън Бракън в първия миг е човек, а във втория - кукла.
Но не виждате разликата. - Първо сканирахме главата му.
Ще лежим на пода... - Супер!
Ще направим различни варианти: с отворена уста и затворени очи,
с отворени очи и глава назад.
После ще видим какво ще хареса Гита.
Ще направим варианта, който избере.
Чудесно! Супер! - Започваме.
Буквално току-що отпечатахме главата му,
готова е да бъде оформена и почистена.
Раменете - на две половини от друг принтер.
Накрая го сглобяваме като мозайка.
Все едно е жив, толкова е истински.
Невероятно е. Правим близък план на кукла на актьор
от предната сцена и никой не разбира.
Показва качествената изработка на Уолдо.
Лежиш върху чувал за трупове. - О, страхотно!
Изненада!
Гита си го представяше като елегантен горен план
на лицето на Ерън Бракън.
Вдигаш нагоре и докъдето поглед стига е осеяно с трупове.
Сутринта беше валяло много
и беше доста мъгливо и призрачно на вид.
Времето се оказа идеално за подобна сцена.
Не знаеш какво ще излезе от такава сцена накрая.
Знаехме, че той ще е във водата.
Полупотънал е, мечът е пронизал врата му.
Това значи да влезем в реката и да го нагласим.
За щастие, колеги от реквизита с рибарски гащеризони ни помогнаха.
Мечът на Ерън Бракън е заснет от много близък план.
И за нас това е един от най-важните кадри в сериала,
защото е най-близкият план на меч изобщо.
Много обсъждахме как да задържим меча прав.
Накрая го забихме толкова дълбоко във врата му,
че опря в дъното, което беше фантастично за нас.
Много добре изглежда. Нечий гол гръб. Чудесна гледка.
При визуалните ефекти е важно практическото изпълнение да е отлично.
При Уолдо летвата е много висока,
прави чудеса и ние можем да поемем оттам.
Има много работа.
Няма мелница и явно трябва да я поставим,
да я подпалим и да сложим граничните камъни.
И стигаме до финалния кадър - последиците от битката.
Но ги увеличаваме многократно. Да, доста важен кадър е за нас.
Когато камерата се вдига и виждаме последиците,
красивият меч отпред разказва история,
без изобщо да се стига до показване на физическо насилие.
Един от любимите ми снимачни дни,
защото всички отдели се събраха толкова бързо сутринта,
за да създадат атмосферата на този епичен момент в книгите на Джордж.
Не, добре е. Готови сме.
ЕЗДА ЗА КЕФ
Честно! Никога не съм се забавлявала толкова на снимачната площадка.
Лунна танцьорка е чисто нов дракон,
на дизайнерите казах само: "Дейвид Боуи".
И се сдобихме със зелен пънк рокер на тигрови райета с гребен на главата.
Много се радвам как се получи.
Тя е най-готината от всички. Предубедена съм.
Но е толкова стройна, бледозелена и е много бърза.
Сцената, в която Бела преследва Коул и Гвейн...
Забавна класическа сцена с преследване.
Всички трябваше да използват въображението си,
но накрая екипът със специалните ефекти трябваше да я направи истинска.
Важно е да са до теб, докато снимаш,
за да им свърши работа заснетия материал.
Всичко става зад кулисите.
Аз просто ще пояздя за кеф...
Кати, операторът, момчетата с "бика"
и осветителите бяха там
с цялата автоматика и техника.
Уточниха всичко предварително,
за да има с какво да работят от отдела със спецефектите.
Процесът с дракона беше невероятно сложен,
тъй като героите участват в сцена
и трябва да уточним изпълнението им, преди да идем на мястото.
Има много променливи по отношение на мащаб, големина, скорост...
Логистиката при сглобяването е много сложна
от практична гледна точка - какво можем да заснемем
и какво трябва да се случи с кадрите накрая.
Свързано е с изчисления на скоростта
и разстоянията, свързани с дракона при преследването.
Разработихме система,
за да заснемем материала
и чрез програма да го наложим върху компютърно генерирана сцена.
Позволява ни да проследим движението на камерата
и да го наложим грубо върху дракона,
за да видят колегите, че заснетият материал върши работа.
Тежко е да се язди дракон. - Да.
Заснехме сцената върху механичния бик
преди снимките на място, най-трудно беше с осветлението.
Не знаехме дали ще е слънчево, или облачно.
Трябваше да снимаме веднъж за слънце и веднъж за облаци.
Забавно е да снимаш с механичен бик.
Стратегически е много важно, защото трябва да правиш разлика
между фантазия и натурализъм.
Да мислиш колко силен вятър духа в лицето,
когато се движиш с бясна скорост,
как човек се движи върху животно...
Всички тези неща са много важни.
Според мен даде всичко от себе си в профил.
Остава да се обърнеш към камерата и да кажеш: "Чудесно!".
Показват ти модел как изглеждаш върху дракона,
полухибридна рисувана твоя версия, която изпълнява сцената.
И после забиваш пети, сякаш е кон. Жестоко!
Чудесно е, когато имаш актьор като Бетани,
който се раздава изцяло,
защото повечето неща, които правиш, са въображаеми
и трябва да мислим в една посока.
Нищо не може да те подготви за първия ден върху "бика".
Най-щурото нещо, което съм правила в кариерата си досега.
От високото видях колко души работят, за да стане сериала,
а иначе върху дракона си сам.
Казах си: "Леле! Вярно правим нещо страхотно".
Чудесно се забавляваше. Нямаше търпение да се качи на бика
и това улесни много живота на всички останали.
Все едно си на високоскоростно влакче в "Дисниленд",
само че си облечен така.
Най-хубавият ми работен ден.
ДОСТОЕН ЗА КРАЛ
Сложиха ми златни пластинки.
Много хубаво.
Лъскаво злато. - Да.
Егон е луд на тема прозвища и символи на легитимност.
Той държи валирианската кама на баща си,
без да осъзнава напълно значението й.
Носи короната и името на Егон Завоевателя
и се опитва да се легитимира в отсъствието на Ото
с думите "Мой ред е да царувам".
Иска да създаде образ на крал воин и завоевател.
Виждаме го да пробва древната ризница,
вероятно извадена от някой прашен ъгъл на оръжейната.
Официалното наименование... - Как е?
Горже. - Горже.
ГОРЖЕ - БРОНИРАНА ЯКА
Като гардже. - Почти.
Чуваме много за оръжия и брони
от валирианска стомана.
Но са от времето на Егон Завоевателя
в Древна Валирия,
като фамилните скъпоценности на Таргариен.
Много лека и много яка броня
заради изработката си.
Възложих на Керълайн и Саймън Бриндъл
направата на древна броня от валирианска стомана,
която да изглежда като от Древна Валирия.
Изпълнението беше смайващо.
Здравей! - Здрасти!
Хубава броня. - Да.
Бронята на Егон беше предизвикателство откъм дизайн и изработка.
Не съм правила толкова проби за броня в живота си.
Беше много важно начинание.
Егон Завоевателя е главен герой
в цялата вселена на Вестерос.
Искахме да създадем нещо емблематично.
Керълайн отдели много време на дизайна и после ние го изработихме.
Не се движи.
Добре. - Викай за помощ, ако трябва да станеш.
Аз съм костенурка.
Обикновено направата отнема от 16 до 20 седмици.
Може и по-малко, но ако всеки елемент
бива изпробван върху актьора,
трябва да го правиш от нулата.
Изработката ми отне 20 седмици.
Конструират се отделните форми и цялостния силует.
И после трябват поне още четири седмици,
за да се оформи валирианската стомана.
Много труд, но е чудесна работа.
Най-важно е да е удобна. Трябва да е възможно гъвкава.
Прегледах всички брони, за които може да се сетите.
На вид все едно е от древна култура, затова има гръко-римски влияния.
Исках драконът да присъства в дизайна,
затова приличат на люспи.
Егон Първи е, затова е древна ризница,
но понеже е от валирианска стомана, изработката е изкусна.
Искахме да създадем нещо древно и неземно.
Конструкцията е почти груба.
Залага на архитектурата на династията на Таргариените.
Мина през три процеса.
Първо конструирахме бронята,
изпробвана и направена по формите на тялото на Том.
После вкарахме ъгли и ръбове,
много са препратките към дракона, понеже е на Егон.
Има много мотиви на нокти и люспи
по надбедрениците и полите,
чак до най-дребните детайли.
После се заехме с валирианската стомана,
все едно направихме още една ризница отгоре.
Върнахме се към оригиналните форми
и изрисувахме всяка една част.
Създадохме десени за валирианската стомана и ги гравирахме отгоре.
Беше доста трудоемко.
Предлагам да потанцуваш.
Така ли? - Точно така. Браво!
Невероятно много се потрудиха за направата на бронята и шлема
и всичко останало към тях. Вниманието към детайла е смайващо.
Доволен си, щом видиш, че се радват на костюма и върши работа.
Помага им да се превъплътят в героя си.
Изглежда невероятно в бронята си.
Бронята на Завоевателя е много тежка.
Но изглежда прекрасно. Валирианска стомана.
Удивителното е, че върху шлема има корона.
Трудно се намества, но за пръв път се чувствам като герой.
И аз съм страховит като тях.
НАВОДНЕНОТО ПРИСТАНИЩЕ
Добре. Да започваме.
Справяте се. - Много е дъждовно и мокро.
Пристанището на Дрифтмарк е сух док.
Корабът на Морската змия се е върнал от война и го поправят.
Пристанището е доста високо - пет метра.
Потъва в кал и тиня при отлив.
Трябва да е навсякъде, за да снимаш на 360 градуса.
Сцената беше напълно завършена за около 16-18 седмици.
Джим е майстор на мащабните декори.
Поначало си беше голям строеж.
Голяма конструкция е, защото строихме декор
на пет метра височина.
Адски много хоросан отива в подобен декор.
После измислиха чудесен реквизит,
за да се почувстваш в корабостроителница,
защото там се поправя кораб.
Трябваше да цари атмосфера на тежък труд.
Най-големият декор, строен някога от Джим.
Мащабен и скъп.
Всичко, което виждате, е декор, включително корабът.
Само морето
и корабите на хоризонта са виртуални.
Останах смаян, когато отидох за пръв път.
Забравих си репликите, защото те вали дъждът.
По лицето, да.
Месеци наред се подготвяхме за сцената
и разбрахме, че в уречения ден
ще има проливни дъждове.
Преместихме сцената и добавихме машини за дъжд.
След осем часа дъжд като специален ефект, имаш течове.
Водата се събираше на дъното на сцената
и трябваше да я изгребваме.
Уж проста сцена, а стана толкова сложна за заснемане.
Фалшивият дъжд беше като... тропически.
Питаш Гита: "Колко силен го искаш?".
"Искам Боливуд 10". Казвам: "Нямам идея за какво говориш".
Но проверих и се оказа, че е проливен дъжд.
Точно заради това я обичам. Но се справихме, нали така?
Сцената в дъжда, беше такъв ужасен ден.
В един момент казах: "Навън наистина вали.
Сигурни ли сте, че ни трябва и тропически дъжд?".
Бяхме в Ноевия ковчег и водата се покачваше.
Навън вали като из ведро,
а те казват: "Включете машините".
Буквално си мокър до кости.
Докато стигна до навеса да говоря с нея...
бях вир-вода, освен това се подпирах на греда
и върху мен се изливаше порой.
Щом извърнех глава от камерата,
ме окъпваше целия.
Хем забавно, хем не съвсем.
Много вали.
Романтичната сцена по сценарий си остана романтична накрая,
защото бяха под моста в дъжда.
Не изневерихме на първоначалния замисъл.
Превод: Anna Hristova