Když sem přijdete poprvé, ohromí vás to.
Je to naprosto šokující a neočekávané.
Jo, byl to skvělý den.
- Úžasná scéna. - Opravdu síla.
Mockrát díky. Platím vám panáky.
- Uvnitř je bouře. - Panebože.
Je to neuvěřitelné!
ROD, KTERÝ VYBUDOVALI DRACI
EPIZODA 3 HOŘÍCÍ MLÝN
V Georgeových knihách je tohle velký okamžik.
Bitva o Hořící mlýn. Dva rody, které se postavily proti sobě.
A je to metafora o dějinách násilí
i o tom, jak se dostanete do bodu, kde není odpuštění.
A tam se ocitáme v téhle řadě.
TANEC V DEŠTI
- Zdravím. Jak se vede? - Dobrý den.
Jim Clay, ve spolupráci s oddělením zvláštních efektů,
vytvořil místo, které vypadá skutečně a strašidelně,
vdechnul tím knize život.
Měl jsem velkou radost, když mi Ryan řekl, že uděláme
interiér Harrenova.
Byla to jedna z věcí, na které jsme s architekty dělali.
"Harrenov je prokletý hrad navržený vyšinutou myslí,"
takové jsem dostal instrukce.
A je omšelý, pronásledovaný svou minulostí i přítomností.
Jo, je obrovský. Pořád jdete a nemá konec. Jim Clay odvedl úžasnou práci.
Ta struktura a měřítko
a ta vize za tou hromadou práce, opravdu skvělé.
Je to scéna, kde jsem se sama ztrácela.
Zajdete za špatný roh a říkáte si: "Moment, kde to jsem?"
Můžete se v těch kulisách ztratit stejně jako Daemon.
Podle mě ta scéna vypráví příběh.
Bylo to celkem velké, zaplnilo to celý ateliér.
Co se týče stavebního hlediska,
musíte tu vestavěnou konstrukci skrýt.
Když tam máte ocelový rám, který nemá být vidět v záběru,
musíte se pokusit ho schovat. O to je to zábavnější.
Chci mezi těmi čtyřmi stěnami
chodit s kamerou za postavami,
vytvořit dojem, jak celý ten svět jeho obyvatele obklopuje.
Můžete jít, kam chcete, točit, co chcete,
prakticky 360 stupňů scény.
Kam se podíváte, máte hrad.
Chtěli jsme, aby to bylo i bludiště.
Neměli byste mít pocit, že v daný moment víte, kde na hradě jste.
Většinou jsem se tu ráno ztrácel.
Tohle je opravdu má oblíbená scéna, kterou postavil Jim,
protože působí hodně živě, připomíná polorozpadlý hrad.
Vytvořil iluzi, že venku prší,
zařídil, aby kořeny čarostromů prorůstaly kameny.
Vidíte, že na tenhle hrad si dělají nárok staří bohové.
- Je to chlap, kvůli kterýmu vlhnu. - Já?
- Jo. Ahoj uvnitř. - Dneska budeme nosit tohle?
Ten, co přivolává déšť. Tom.
Je to tak. Harrenov je mokřejší než vydří kožich.
Já vím. Ale trochu deště mi přijde vhod.
Harrenov má být větrný a vlhký.
Děláme tam interiérové záběry a potřebujeme, aby uvnitř pršelo,
protože ta zchátralost znamená díry ve stěnách a ve střeše.
Moc hezky jsme to promáchali.
Na scénu to vnáší hodně realismu, strukturu,
která byla tak důležitá pro vyprávění příběhu.
Měl jsem pokyn, že to "má být fakt mokrý". Tak to je.
A poslední pokyn pro mě byl:
"Uvnitř bude pršet stejně jako venku."
A ten déšť neustával.
Panebože, bylo to příšerný.
Ale vypadá to skvěle.
Nápad na vodu kapající do kulis přišel na poslední chvíli,
takže jsme nebyli tak úplně připravení, co se týče nádrží,
což běžně býváme, když se používá hodně vody.
Ale zvládli jsme to, speciální efekty odvedly
v případě vody napouštěné na scénu skvělou práci.
Bylo pozdě řešit to zpětně, proto jsme prostě minimalizovali škody.
Dali jsme tam jednotlivé nádrže a snažili se pochytat vodu do nich.
Vážně to fungovalo a vypadalo to realisticky.
Říkal jsem si, že Matt bude vyvádět.
Má chodit celý den v brnění v dešti. Ale vypadalo to dobře.
A líbilo se mu to.
Byli jsme mokří od 8 ráno do 8 večer,
a na rovinu, byla to celkem zábava.
Všechno to miluju, člověk pořádně nasákne.
Nesnáším, když je mi horko, ale být mokrý se mi celkem líbí.
Aby byla zachována obrazová kontinuita, musel být mokrý pořád.
Nejlepší je pustit vodu a říct: "Matte, můžeš pod ní postát?"
Ze zkušeností z práce s Mattem vím, že má rád výzvy,
které před něj stavíte. Takže ano.
Ve scénáři je postava, kterou nevidí. Co to znamená pro diváky?
Tenhle záběr byl nakonec
neuvěřitelně zábavný, co se svícení a snímání týče,
protože tam prší a blýská se
a my si hrajeme se spoustou stínů a siluet, stylem film noir.
A když je k tomu navíc komplet mokrý, odkapává z něj voda
a on tam stojí, vypadá to vážně dobře.
Je to prostě psina.
JEDNU TI VRAZÍM
Brackenové a Blackwoodové jsou jako Hatfieldové a McCoyové.
Doopravdy nevíme, proč se tak nenávidí,
prostě se nesnáší a jsou vždy připraveni k boji.
- Tenhle chlapík ti jednu vrazí, ano? - Jasně.
Režie téhle úvodní části dílu 203,
kde se nacházejí všechny ty mrtvoly po bitvě, vyžadovala přípravu.
Aeron Bracken je v jedné chvíli člověk a v další figurína,
- ale vy to nepoznáte. - Nejprve mu uděláme sken hlavy.
- Takže tě položíme na zem. - Super.
... a pak uděláme pár skenů s otevřenými ústy a zavřenýma očima.
Otevřené oči, možná hlava dozadu.
Pak to ukážeme Geetě, ta nám řekne, co chce.
A my zpracujeme tu verzi, která se jí líbí.
- Nádhera. Super. - Bezva. Hotovo.
Dokončili jsme tisk hlavy,
teď se přemodeluje a vyčistí.
Ramena na dvě části na další tiskárně.
A nakonec to složíte, takové roztomilé puzzle.
Věrohodné, fakt skutečné.
Je to neuvěřitelné. Děláme záběr zblízka na figurínu herce,
který byl před chvílí na scéně, tam nic neošidíte,
a jen to dokazuje kvalitu Waldovy práce.
- Ležíš na pytli na mrtvoly, mimochodem. - No bezva.
Překvapení!
Geeta to chtěla jako jeden prostý elegantní záběr,
kde vidíme obličej Aerona Brackena
a pak se kamera zvedne a jsou tu mrtvoly, kam až dohlédnete.
A to ráno, kdy jsme točili, bylo po velkém dešti,
byla neuvěřitelná mlha a vypadalo to celkem strašidelně.
Pro podobnou scénu mi to přišlo jako perfektní počasí.
Taková ta scéna, kdy nevíte, jak to bude vypadat.
Věděli jsme, že bude ve vodě,
je tam napůl ponořený a v krku má vražený meč,
což znamenalo vlézt do vody a nainstalovat ho.
Naštěstí nám pomáhali skvělí rekvizitáři v gumákách.
Meč Aerona Brackena je v záběru z neuvěřitelné blízkosti.
A je to pro nás jeden z nejdůležitějších záběrů seriálu,
protože z větší blízkosti jsme meč nikdy netočili.
Hodně jsme probírali, jak udělat, aby meč držel rovně.
Nakonec jsme ho protáhli tak daleko krkem,
že byl vlastně zapíchnutý v zemi, což vypadalo fantasticky.
Vypadá to tam tak dobře. Něčí holá záda. Skvělý záběr.
U těch vizuálních efektů platí, že musíte být co nejpraktičtější.
S Waldem je laťka pěkně vysoko,
dělá úžasné věci, na kterých můžeme stavět.
Je to dost práce.
Rozhodně je tu větrný mlýn, který tam musíme dodělat
a taky ho zapálit, plus hraniční kameny.
A pak tu máme poslední záběr, což je po bitvě.
Ale ten je nesmírně široký. Takže ano, je to pro nás kus práce.
Když se kamera pohybuje a vidíme, jak to skončilo, ten krásný meč,
vypráví to příběh, aniž bychom museli ukazovat jakékoliv fyzické násilí.
Jeden z mých oblíbených natáčecích dnů,
protože se všechna oddělení to ráno rychle spojila,
aby vytvořila atmosféru téhle epické chvíle z Georgeových knih.
Ne, je to dobrý. V pohodě.
NÁCVIK LÉTÁNÍ
Tohle je rozhodně nejlepší chvilka, co jsem na place zažila. Zábava.
Měsíční tanečnice, nový drak,
v popisu, který jsem dal výtvarníkům, bylo prostě "David Bowie".
Skončili jsme u tygřích pruhů, zelený punk-rocker s čírem,
a výsledkem jsem nadšený.
Je z nich nejvíc cool. Nadržuju jí.
Ale je opravdu elegantní, je světle zelená a tak rychlá.
Záběry z Korunních zemí, kde Baela pronásleduje Colea a Gwaynea...
je zábavná, klasická pronásledovací scéna.
Tam musí všichni zapojit představivost
a konečná podoba závisí na týmu počítačové animace.
Je důležité, že jsou vedle vás,
a to, co se snímá, působí věrohodně.
Tohle se děje v zákulisí.
Teď musím nacvičovat... Nácvik létání.
Catie, kameraman, lidi od trenažéru
a taky všichni osvětlovači
společně s tou poloautomatikou a další technikou
to musí dotáhnout do konce,
aby byla jistota, že výstup bude vyhovovat animátorům.
Celý proces s draky byl neuvěřitelně složitý,
protože se na té scéně pohybují postavy
a my řešíme jejich hraní před přesunem na lokaci.
Spousta proměnných ve smyslu rozsahu, velikosti, rychlosti...
Je to vážně hodně logistiky, aby to do sebe
prakticky zapadlo a my jsme mohli natočit,
co se opravdu musí odehrávat v konečných záběrech.
Je to hotová věda,
při pronásledování se řeší rychlost i vzdálenost draka.
Vymysleli jsme systém,
takže to můžeme nasnímat kamerou
a pak to připojit k počítačové grafice přes Unreal Engine.
Umožňuje nám to vidět kamerové záběry trenažéru
nastavené na digitálního draka, taková zjednodušená verze.
Ve videooddělení pak vidí, jestli záběr funguje.
- Je to těžká práce, řídit draka. Jo. - Jo.
Natočíme si trenažérovou část záběru
a pak se přesuneme na lokaci, kde je hlavní problém světlo,
protože nevíme, jestli na lokaci bude slunečno nebo zataženo,
takže děláme jednu sekvenci slunečnou a jednu zataženou.
Trenažér má své kouzlo.
Je to neuvěřitelně strategické, protože musíte chápat rozdíl
mezi fantazií a naturalismem.
Musíte přemýšlet, kolik větru jde někomu do tváře,
když se pohybuje maximální rychlostí,
jak se pohybuje někdo na zvířeti...
Všechny ty věci jsou vážně důležité.
Nemyslím, že se toho dá moc udělat v profilovém záběru. Vážně.
Prostě pustíte kameru a řeknete: "Tohle je úžasné!"
Ukážou vám takový náznak, jak vypadáte na drakovi,
něco jako vaše napůl komiksová verze, jak děláte celý záběr.
Pak, najednou, máte mezi nohama něco jako koně. Je to ujetý.
Je skvělé, když máte herce jako Bethany, která se ráda učí
a je schopná se do toho položit,
protože většina toho, co děláte, není skutečné,
takže všichni musí být podobně naladění.
Nic vás nemůže připravit na to, co bude první den na trenažéru.
Je to ta nejšílenější věc, kterou jsem v životě dělala.
Jste hodně vysoko a vidíte, kolik lidí je třeba, aby to fungovalo,
ale na tom drakovi jste sami.
Říkala jsem si hned, že to, co děláme, je super.
Fakt si to užívala. Na trenažér se moc těšila,
to spoustě lidí usnadnilo život.
Je to jako v Disneylandu, jako horská dráha,
jen jste oblečení takhle.
Nejlepší den v práci vůbec.
HODEN KRÁLOVSKÉHO POSTAVENÍ
Mám tam zlatý kousky.
Moc hezký.
- Krásný zlatý kousky. - Sledujte...
Aegon je posedlý jmenovci a symboly svého původu.
Má valyrijskou dýku svého otce,
jejíž význam si plně neuvědomuje.
Má korunu Aegona Dobyvatele, jeho jméno
a snaží se prosadit během Ottovy nepřítomnosti,
tvrdí: "Teď vládnu já."
Chce si vytvořit image krále válečníka a dobyvatele.
Proto máme tu starobylou zbroj,
zřejmě vytaženou z nějakého prašného kouta zbrojnice, která se pro něj upraví.
- Oficiální název... - Jak se to jmenuje?
- Nákrčník. - Nákrčník.
NÁKRČNÍK - ČÁST ODĚVU KRYJÍCÍ KRK
- Je na krku, tak nákrčník. - Zní to logicky.
Slýcháme hodně o zbraních z valyrijské oceli,
neslýcháme však často o brnění z valyrijské oceli.
Ale cítil jsem, že Aegon Dobyvatel
by z časů Staré Valyrie měl něco takového mít,
jako rodinné dědictví Targaryenů.
Brnění, které by bylo velmi lehké
a velmi pevné, díky materiálu.
Takže úkol, který jsem dal Caroline a Simonu Brindleovi zněl,
že chci starobylé brnění z valyrijské oceli,
které vypadá jako ze Staré Valyrie. A provedení nemá chybu.
- Ahoj. - Ahoj.
- Hezký brnění. - Jo.
Aegonova zbroj pro nás byla velká výzva. Jak návrh, tak výroba...
V životě jsem neměla tolik schůzek kvůli jednomu kusu zbroje.
Byl to důležitý počin,
Aegon Dobyvatel je vážně výrazná postava
v celém světě Západozemí.
Chtěli jsme vytvořit něco ikonického.
Caroline strávila hodně času návrhy a my jsme to pak vytvořili.
Moc se nehýbej...
- Bezva, fajn. - Volej o pomoc, kdybys chtěl vstát.
Jsem želva.
Obyčejně trvá stavba něčeho podobného 16 až 20 týdnů.
Jde to i rychleji, ale když děláte věc na míru,
kde je každý kus podle velikosti herce,
prakticky musíte vytvářet každou část od nuly.
Takže to bylo 20 týdnů práce.
Mělo to docela architektonické tvary, formu i obrysy.
A pak dobré další čtyři měsíce,
abyste na tu valyrijskou ocel dostali podrobnosti.
Spousta práce, ale bezvadná.
První věc byla praktičnost. Mělo to být co nejpružnější.
Proto jsem se dívala na všechny možné zbroje, co si umíte představit.
Potřebovala jsem vzbudit dojem starobylé kultury. Proto je tu řecko-římský vliv.
Chtěla jsem, aby se v návrhu odráželi draci,
proto připomíná šupiny.
Je to Aegon První, takže je to starobylý kus,
ale současně bezvadně zdobená valyrijská ocel.
Chtěli jsme vytvořit něco starobylého, jakoby z jiného světa.
Je tam prvek až brutalistní architektury.
Hodně to staví na architektuře targaryenské dynastie.
Prošlo to třemi procesy.
Začali jsme stavbou brnění,
pak byla individuální úprava a výzdoba a přizpůsobení Tomovi.
Nakonec jsme přidali hranatost a ostrost,
odkazy na dračí tvary, když náleželo Aegonovi.
Bylo tam hodně pařátů a šupin,
ať už na stehenních plátech, nebo šupiny na suknici,
hodně malých detailů.
A pak jsme je dávali přímo na ocel,
takže práce navíc pro každou vrstvu.
Protože když se vracíme k původním formám a tvarům,
je třeba tyhle tvary dostat na každý kousek,
vytvořit umělecké zdobení v oceli a nevynechat žádnou část.
Bylo to dost náročné.
Zkus to nějak rozpohybovat.
- Takhle? - To je ono. Výborná práce.
Odvedli neuvěřitelnou práci na výrobě zbroje i přilbice
i všeho, co k tomu patří. Cit pro detail je ohromující.
Máte radost, když vidíte, že se jim kostým líbí a funguje,
pomáhá jim rozvíjet jejich postavu.
A on v té zbroji vypadá úžasně.
Těžký. Dobyvatelovo brnění je dost těžký.
Ale vypadá skvěle. Valyrijská ocel.
Má v sobě zabudováno něco na způsob koruny, nádhera.
Chvilku trvalo se v tom naučit, ale cítil jsem se jako hrdina.
Jsem stejně odvážný jako oni.
ZAPLAVENÝ PŘÍSTAV
Tak jo, jdeme na to.
- Výborně, lidi. To je ono. - Prostě prší. Prší a je mokro.
Přístav v Náplavomarce je suchý dok.
Po návratu z války tu opravují loď Mořského hada.
Samotný přístav je docela vysoký, asi tak pět metrů,
když je odliv, tak po něm zůstává bahno a kal.
Musí být všude kolem, abyste mohli točit na 360 stupňů.
Od začátku až k nástupu do kulis uběhlo asi 16 nebo 18 týdnů.
Jim je mistr grandiózních scén.
Už na začátku byl velký projekt.
Bylo tam hodně staveb, protože jsme to dělali...
Myslím, že na výšku tak pět metrů.
Na podobných stavbách se hodně dělá se sádrou.
A pak z rekvizitárny dorazili s pěknými nákresy,
aby to vypadalo, jako že jste v loděnici,
protože tuhle loď opravují.
Muselo to mít atmosféru tvrdě pracujících lidí.
Je to asi největší scéna, kterou Jim postavil.
Je obrovská a rozlehlá.
A tyhle věci vidíte na kameře, včetně lodě.
Jenom to pokračování k moři
a k lodím vzadu je virtuální.
Když jsem tam přišel poprvé, tak mě to fascinovalo.
Úplně jsem zapomněla, co mám říkat, protože na mě pršelo.
Mně na obličej, jo.
Přípravou na tu scénu jsme strávili měsíce
a pak jsme zjistili, že ten den, co máme točit,
mají být přívalové deště.
Tak jsme posunuli scénu a přidali stroje výrobu deště.
Po osmi hodinách speciálních dešťových efektů vám něco proteče.
A v dolní části scény se nám začala hromadit voda
a my ji museli dostat pryč.
Na to, jak to byla jednoduchá scéna, bylo docela těžké ji natočit.
Ten umělý déšť byl jako nějaký... monzun.
Zeptáte se Geety, jak to chce intenzivní,
a ona, že prý "Bollywood 10". Neměl jsem tušení, co to je.
Ale zapátral jsem a zjistil, že je to hodně velký.
A za tohle ji mám rád. A povedlo se to, ne?
Ta scéna v dešti, to byl tedy parádní den.
V jedné chvíli povídám: "Tam venku prší doopravdy."
"Opravdu potřebujeme ještě monzun navíc?"
Jak stoupala voda, byli jsme jako v Noemově arše.
Vejdete tam, leje
a oni řeknou: "Pusťte stroje na déšť."
Byli jsme úplně promočení.
Než jsem se dostal do úkrytu, abych s ní promluvil...
Byli jsme úplně mokrý. A taky jsem se opíral o sloup
a z něj se valila voda.
Pokaždé když jsem otočil hlavu od kamery,
absolvoval jsem kompletní koupel. Byla to zábava, ale taky ne.
Je to hodně deště.
Scéna, která původně byla hodně romantická, jako romantická skončila,
protože teď stáli pod mostem v dešti.
Takže kruh se nakonec uzavřel.
Překlad: Petr Miklica