Prima oară când pășești acolo, îți taie răsuflarea.
E absolut șocant și neașteptat.
A fost o zi grozavă.
- Un platou genial. - Bestial.
Mulțumesc. Fac cinste.
- Înăuntru era o furtună. - Doamne!
E de necrezut!
CASA CREATĂ DE DRAGONI
Este un moment absolut emblematic în cărțile lui George.
Bătălia de la Moara Arsă, între două case învrăjbite.
Este o metaforă pentru istoricul violenței
și pentru cum ajungi într-un punct în care nu există iertare.
În acest punct s-a ajuns în acest sezon.
DANSÂND ÎN PLOAIE
- ’Neața! Ce faceți? - ’Neața!
Jim Clay a colaborat cu departamentul de Efecte speciale
și a creat un loc ce pare adevărat și bântuit,
cartea prinzând viață.
M-am bucurat când Ryan a zis că vom prezenta
interiorul Harrenhalului.
A fost printre primele platouri la care am lucrat.
„Harrenhal e un castel blestemat, proiectat de o minte tulburată”,
așa mi-a fost prezentat.
Astfel, e dărăpănat și bântuit de trecutul și prezentul său.
E imens. Nu se mai termină. Jim Clay a făcut o treabă nemaipomenită.
Textura, amploarea
și viziunea din spatele muncii sale sunt extraordinare.
E un platou pe care uneori m-am rătăcit.
Cotești greșit și nu mai știi unde ești.
Poți fi la fel de dezorientat în platou cum era și Daemon.
Și mi se pare un lucru grăitor.
A fost destul de mare. A umplut întreaga scenă.
Din punct de vedere structural,
e problematic modul cum ascunzi structura principală.
Dacă un cadru de oțel trebuie să rămână invizibil,
trebuie să încercăm să-l ascundem, iar asta e distractiv.
Vreau să ofer lumii cu patru pereți
avantajele camerelor pe șine și cu stabilizator,
actorii fiind astfel învăluiți de această lume întreagă.
Poți să mergi oriunde vrei și să filmezi orice,
aproape de jur împrejurul platoului.
Oriunde îndrepți camera, e în regulă.
Ne-am propus să fie ca un labirint.
Ar trebui să nu știi niciodată unde anume ești în castel.
Și eu m-am rătăcit deseori.
Dintre toate platourile construite de Jim, e preferatul meu,
fiindcă a redat de minune acest castel dărăpănat.
A făcut să plouă înăuntru,
iar rădăcinile de copaci-stăvilar pătrund printre toate pietrele.
Se vede cum, încetul cu încetul, castelul e revendicat de zeii vechi.
- El e tipul din cauza căruia sunt ud. - Eu?
- Da. Ne vedem acolo. - O s-o purtăm azi?
Tom ne pedepsește cu ploaie.
- Iată-l! Harrenhal, ud leoarcă. - El mă distruge.
Știu. Dar puțină ploaie îmi place.
Harrenhal e un loc cu vânt și ploaie.
Am filmat în interior și am vrut să plouă înăuntru,
fiindcă e dărăpănat, are găuri în ziduri și în acoperiș.
Am inundat locul acela.
Conferă mult realism și textură platoului,
ceea ce e foarte important pentru poveste.
Indicația mea a fost: „Trebuie să fie foarte umed.” Atât.
Iar ultima mea recomandare a fost:
„Înăuntru trebuie să plouă ca afară.”
Ploaia nu a contenit.
Doamne, a fost cumplit.
Dar arată nemaipomenit.
Ne-a venit mai târziu ideea de a picura apă în platou.
Nu am fost pregătiți să izolăm platoul,
ceea ce facem când avem multă apă.
Dar ne-am descurcat, iar colegii de la Efecte speciale
au înlăturat apa din platou pe măsură ce ploua.
Era prea târziu ca să găsim altă soluție, așa că doar am limitat pagubele.
Am adus rezervoare individuale și am încercat să rezolvăm așa.
A mers de minune și a părut veridic.
Mi-am spus: „Matt o s-o ia razna.”
A umblat toată ziua în armură, prin ploaie. Dar arată grozav.
I-a plăcut la nebunie.
Am fost uzi de la 08:00 dimineața până la 20:00.
Sincer, a fost foarte distractiv.
Îmi place să fiu ud până la piele.
Urăsc să mor de cald, dar mi-a plăcut să fiu ud leoarcă.
De dragul continuității, trebuie să fie leoarcă mereu.
Metoda cea mai bună e să pornim apa și să-l trimitem pe Matt sub ea.
Din experiențele trecute cu Matt, primește cu brațele deschise
orice provocare, așa că a fost minunat.
Scenariul descrie un personaj nevăzut. Ce înseamnă asta pentru public?
Secvența aceea a ajuns să fie
foarte distractiv de luminat, conceput și filmat,
fiindcă plouă și fulgeră
și ne jucăm foarte mult cu umbrele, siluetele și film noir.
Dar felul cum arată când e ud peste tot și picură,
iar el stă acolo, e dat naibii de tot.
E foarte distractiv.
ÎȚI SMULG FAȚA
Casele Bracken și Blackwood sunt clanurile Hatfield și McCoy ale epocii.
Nu știm de ce se dușmănesc,
pur și simplu se urăsc și sunt mereu puse pe luptă.
- Tipul ăla o să-ți smulgă fața. Bine? - Bine.
Ca să regizez scena cu care începe episodul 203,
în care vedem un câmp înțesat de cadavre, după o luptă, a fost nevoie de pregătiri.
Aeron Bracken e om, apoi, cât ai clipi, e un corp artificial.
- Dar nu-ți dai seama. - Pentru început, i-am scanat capul.
- O să te întindem pe podea. - Bun.
Apoi te vom scana cu gura deschisă, cu ochii închiși...
Cu ochii deschiși, cu capul pe spate.
Apoi o lăsăm pe Geeta să spună ce îi place.
Și vom procesa versiunea ei preferată.
- Bestial. Super! - Bun așa. Și începem.
Tocmai i-am terminat de imprimat capul.
E gata să fie remodelat și finisat.
Umerii în două jumătăți, la altă imprimantă.
La sfârșit îl vom asambla ca pe un puzzle deosebit.
E atât de veridic, de real!
E incredibil. Faptul că am făcut un prim-plan cu replica artificială
a unui actor din scena precedentă și pare atât de veridică
ilustrează calitatea muncii lui Waldo.
- Stai întins pe un sac mortuar, apropo. - Super!
Surpriză!
Geeta a gândit un cadru simplu, elegant,
cu chipul lui Aeron Bracken,
după care camera se ridică și sunt cadavre cât vezi cu ochii.
În dimineața filmării plouase abundent,
așa că era o ceață densă și o priveliște sinistră.
S-a dovedit a fi vremea perfectă pentru acea scenă.
E una dintre scenele despre care nu știi cum va arăta.
Știam că avea să fie în apă,
pe jumătate scufundat, cu o sabie înfiptă în gât.
A trebuit să intrăm în râu, să-l aranjăm cum se cuvine.
Am avut noroc și ne-au ajutat niște recuzitori în cizme de cauciuc.
Sabia lui Aeron Bracken este filmată de foarte aproape.
E unul dintre cele mai importante cadre din serial pentru noi,
fiindcă e cel mai bun prim-plan cu o sabie.
Am tot dezbătut cum să ținem sabia vertical.
Până la urmă, i-am împlântat-o atât de adânc în gât,
încât a rămas înfiptă în pământ, ceea ce a fost fantastic.
Arată nemaipomenit acolo. Spatele acela dezgolit arată splendid.
Regula de aur a efectelor vizuale e să fii cât mai practic cu putință.
Standardele lui Waldo sunt foarte ridicate.
Face lucruri nemaipomenite, iar noi îi continuăm munca.
Sunt multe de făcut.
E o moară de vânt acolo, care trebuie introdusă.
Trebuie să dăm foc morii și să adăugăm pietre de hotar.
Apoi ajungem la ultimul cadru, cu urmările bătăliei.
Dar amplificăm mult scena. Da, a fost un cadru important pentru noi.
Când camera se ridică, vedem urmările bătăliei, cu sabia superbă,
care spune o poveste fără să prezinte niciun strop de violență fizică.
A fost o zi grozavă de filmare,
deoarece toate departamentele și-au unit rapid forțele în acea dimineață
pentru a crea atmosfera acelui moment monumental din cărțile lui George.
Nu, e bine. Suntem în regulă.
PLIMBARE DE PROBĂ
Mai bine de-atât nu m-am mai simțit în platou. E așa de distractiv!
Moondancer e un dragon nou,
așa că l-am descris designerilor drept „David Bowie”.
Am obținut un punk-rocker verde, cu creastă și dungi de tigru.
Îmi place la nebunie cum a ieșit.
E cea mai tare dintre toți. Sunt subiectivă.
Dar e foarte zveltă, verde-deschis și extrem de rapidă.
Secvența din Domeniile Coroanei în care Baela îi urmărește pe Cole și pe Gwayne...
e o scenă distractivă și clasică de urmărire.
Toți trebuie să-și folosească imaginația,
dar cade pe umerii echipei de efecte vizuale să confere veridicitate.
E esențial să fie chiar lângă tine
și să poată folosi ceea ce filmezi.
Asta se întâmplă în culise.
Pornesc la plimbare. O plimbare de probă.
Catie, directoarea de imagine, oamenii din platou
și tehnicienii de lumini care lucrează
cu aparatul semiautomat și toată tehnologia
se adună și pun totul la punct
pentru ca Efectele vizuale să aibă ce trebuie în post-producție.
Procesul de adăugare a dragonului a fost extrem de complicat,
deoarece sunt personaje într-o scenă
și trebuie să le stabilim interpretarea înainte de a ajunge la filmare.
Sunt multe piese mobile, de mărimi și viteze diferite.
Așadar, e nevoie de multă logistică pentru a lega totul
într-un mod practic, ceea ce putem filma
și ceea ce trebuie să se întâmple în cadrele finale.
E multă știință implicată aici,
în urmărire, legat de viteza și distanța parcursă de dragon.
Am creat un sistem
prin care luăm imaginile filmate cu camera
și le aplicăm unei scene create digital folosind Unreal Engine.
Acesta ne permite să vedem mișcarea camerei de pe aparat
recompusă pe dragonul creat digital, pentru un fel de model inițial,
ca să vadă echipa pe ecrane dacă mișcarea este corectă.
- E greu să călărești un dragon. Da. - Da.
Fiindcă am filmat partea acelei secvențe din platou
înainte să filmăm în locația propriu-zisă, principala provocare legată de lumină
a fost că nu am știut dacă va fi senin sau înnorat,
așa că am tras o dublă pentru soare și una pentru umbră.
E distractiv să filmez în șa.
E foarte strategic, fiindcă trebuie să înțelegi diferența
dintre iluzie și realism.
Trebuie să te gândești cât de tare lovește vântul fața cuiva
când înaintează la viteză maximă,
cum se mișcă cineva pe un animal...
Toate aceste lucruri sunt foarte importante.
Nu cred că poți face mare lucru într-un cadru din profil. Serios.
Doar dacă nu te întorci la cameră și spui: „E nemaipomenit!”
Ți se arată o simulare cu felul cum arăți pe dragon,
o versiune ca o bandă desenată a întregii secvențe în care apari.
Apoi, te ții bine de el, de parcă ar fi un cal. Nebunie curată.
E grozav când lucrezi cu un actor ca Bethany, care adoră experiența
și dă totul la filmări,
pentru că foarte mult din ce facem e imaginar
și toți trebuie să fie pe aceeași lungime de undă.
Nimic nu te poate pregăti pentru prima zi în șaua mecanică.
E cel mai nebunesc lucru pe care l-am făcut în cariera mea.
Fiind la înălțime, am putut vedea cât de mulți oameni lucrează la serial.
Singură călare pe dragon,
mi-am spus: „Facem un lucru bestial aici.”
S-a distrat de minune. Abia aștepta să urce în șa,
ceea ce a ușurat cu mult sarcina tuturor.
Parcă aș merge la Disneyland, la viteză maximă,
doar că sunt îmbrăcată așa.
E cea mai tare zi de lucru!
DEMNĂ DE UN REGE
Am plăcuțe de aur.
Foarte frumos.
- Plăcuțe de fițe. - Mda...
Aegon e obsedat de tizi și simboluri ale legitimității.
Are pumnalul valyrian al tatălui său,
a cărui însemnătate deplină îi scapă, firește.
Are coroana și numele lui Aegon Cuceritorul
și cred că încearcă să se legitimeze în absența lui Otto,
spunând: „Acum eu domnesc.”
Și vrea să proiecteze imaginea de rege războinic și cuceritor.
Îl vedem cu o armură străveche,
scoasă probabil dintr-un colț prăfuit al arsenalului, ajutat să o îmbrace.
- Termenul oficial... - Cum se numește?
- Grumăjer. - Grumăjer.
ARTICOL VESTIMENTAR CARE ACOPEREA GÂTUL
- Ca „străjer”. - E mult mai bine.
Auzim multe despre armele din oțel valyrian
și mai puțin despre armura din oțel valyrian.
Cel mai probabil, Aegon Cuceritorul
o avea din Vechea Valyrie,
o moștenire a casei Targaryen.
O armură care e foarte ușoară
și foarte puternică, grație compoziției.
Indicația pe care le-am dat-o lui Caroline și Simon Brindle
a fost să facă o armură străveche, din oțel valyrian,
care să pară că provine din Vechea Valyrie și execuția mi se pare fenomenală.
- Bună! - Bună!
- Frumoasă armură. - Da.
Armura lui Aegon a fost o mare provocare, și designul, și execuția.
N-am avut în viața mea așa multe ședințe pentru o armură.
A fost un demers însemnat,
deoarece Aegon Cuceritorul este un personaj foarte important
în universul Westeros.
Așa că ne-am dorit să creăm o armură emblematică.
Caroline a alocat mult timp proiectării, după care noi am realizat-o.
Să nu încerci să te miști...
- Bine, grozav. - Strigă când vrei să te ridici!
Sunt o țestoasă.
De obicei, o asemenea armură se realizează în 16-20 de săptămâni.
Poate dura și mai puțin, dar, dacă faci un obiect personalizat,
cu elemente pe măsura actorului,
trebuie să faci fiecare piesă de la zero.
A necesitat 20 de săptămâni de lucru.
Are forme arhitectonice în structură și contur.
Apoi, a mai durat încă patru săptămâni
să adăugăm detaliile din oțel valyrian.
Multă muncă, dar foarte plăcută.
În primul rând, a trebuit să fie practică, cât mai flexibilă cu putință.
Am analizat toate tipurile posibile de armură.
Trebuia să pară dintr-o cultură străveche. De aceea, are influențe greco-romane.
Am vrut ca dragonul să se reflecte în design,
așa că e acoperită cu plăcuțe ca niște solzi.
E Aegon I, așa că e o armură străveche.
Dar, fiind oțel valyrian, meșteșugul ei e impecabil.
Am vrut să creăm ceva străvechi și supranatural.
Are o notă de arhitectură brutalistă.
Este inspirată foarte mult de arhitectura dinastiei Targaryen.
A suferit trei procese.
Pentru început, am construit armura,
meșteșugită și adaptată la corpul lui Tom.
Apoi am adăugat elementele unghiulare și ascuțite,
multe trimiteri la formele dragonilor, fiind vorba de Aegon.
Sunt multe elemente asemănătoare cu ghearele și solzii
în plăcile inferioare ale armurii,
precum și în elementele de detaliu.
Apoi am trecut la oțelul valyrian,
care a presupus adăugarea unui strat suplimentar peste tot.
Ulterior, am revenit la formele și contururile inițiale,
am preluat modele de pe suprafețele fiecărei piese,
am creat grafică pentru oțelul valyrian și am aplicat-o pe fiecare suprafață.
A fost destul de migălos.
Scutur-o și tu puțin.
- Așa? - Așa. Foarte frumos, bravo!
Au lucrat din răsputeri la crearea armurii, a coifului
și a tuturor elementelor. Atenția la detalii e uluitoare.
E plăcut când vezi că le place costumul, le vine bine
și îi ajută să-și dezvolte personajul.
Arată incredibil în armura sa.
Grea. Armura Cuceritorului e foarte grea.
Dar arată fabulos. Oțel valyrian.
Coroana e încorporată, mi se pare grozav.
A durat puțin până mi-a ieșit, dar m-am simțit ca un erou.
Sunt la fel de fioros ca toți.
PORTUL INUNDAT
Bine, să-i dăm drumul!
- Bravo, băieți. Vă descurcați. - Plouă așa de tare și e așa ud!
Portul Driftmark e un doc uscat.
Corabia Șarpelui Mării s-a întors din război și este reparată.
Portul în sine e foarte înalt, are circa cinci metri.
Se afundă în noroiul și mâlul docului la reflux.
Trebuie să fie înconjurat, ca să filmezi de jur împrejur.
Construcția acestui platou a durat circa 16-18 săptămâni.
Jim este maestrul platourilor mari.
A fost de la bun început un proiect de amploare.
Structura este însemnată, fiindcă am construit
până la cinci metri înălțime.
Un asemenea platou a necesitat mult ipsos.
Apoi recuzitorii au finisat de minune platoul,
ca să dea senzația de șantier naval,
fiindcă era o corabie ce necesita reparații.
Trebuia să avem bărbați care muncesc din greu.
E cel mai mare platou construit de Jim.
E înalt și întins.
Tot ce se vede e acolo, inclusiv corabia.
Doar ieșirile spre mare
și dincolo de ele, în următoarele cale, sunt virtuale.
Prima oară când am pășit în platou, am fost năucit.
Am uitat cu totul replicile, fiindcă ești plin de apă.
Da, pe față.
Ne-am pregătit luni în șir pentru această scenă
și apoi am aflat că, în ziua filmării,
urma să plouă torențial.
Așa că am mutat scena și am adăugat aparate de ploaie.
După opt ore de ploaie artificială, o să ai niște scurgeri.
Apa a început să se adune pe podeaua platoului
și a tot trebuit să o scoatem.
Deși era o scenă simplă, a devenit complicat de filmat.
Ploaia artificială a fost ca un muson.
Am întrebat-o pe Geeta cât de deasă să fie
și a zis: „Bollywood 10.” Inițial, am zis: „Nu știu ce înseamnă asta.”
Dar am făcut cercetări și e ceva de amploare.
O iubesc pentru asta. Și asta am făcut, nu-i așa?
Scena aceea în ploaie... A fost o zi absolut dementă.
La un moment dat, am spus: „Afară plouă pe bune.
Sunteți siguri că avem nevoie de musonul ăsta suplimentar?”
Nivelul apei creștea și parcă eram toți pe Arca lui Noe.
Am ajuns acolo și ploua cu găleata.
Au zis: „Porniți aparatele!”
Eram uzi leoarcă.
Când am ajuns sub adăpost ca să stau de vorbă cu ea,
eram ud leoarcă. În plus, mă sprijineam de un stâlp
și de sus cădea un șuvoi de apă.
Când îmi întorceam capul de la cameră,
eram udat până la piele. A fost distractiv și nu prea.
Mi se pare cam multă apă de ploaie.
Scena care era foarte romantică inițial a rămas în continuare romantică,
fiindcă se aflau sub un pod, în ploaie.
Așadar, cercul s-a închis până la urmă.
Traducerea: Lucia-Elena Popovici