Man tappar hakan när man ser det.
- Det är helt chockerande och oväntat. - Det var en toppendag.
- Fantastisk scen. - Riktigt grym.
Jag bjuder laget runt.
- Det är ett oväder inomhus. - Herregud.
Det är otroligt!
Det är ett centralt ögonblick i Georges bokserie.
Slaget vid brinnande kvarnen, där två hus drabbar samman.
Det är en metafor för våldsspiraler-
där till slut ingen kan förlåta det som har skett.
Det är där vi befinner oss den här säsongen.
EN DANS I REGNET
God morgon. Hur står det till?
Jim Clay och specialeffektsteamet-
skapade en plats som kändes verklig och hemsökt och gav boken liv.
Jag blev glad när Ryan sa att vi skulle visa Harrenhals interiörer.
Det var bland det första vi ritade upp.
"Harrenhal är ett förbannat slott utformat av en galning" var uppdragsbeskrivningen.
Det är förfallet och hemsökt av sitt förflutna och sin framtid.
Det är jättelikt. Det tar aldrig slut. Jim Clay har gjort ett fantastiskt jobb.
Texturen och skalan och visionen bakom det han gör är enastående.
Det är ett bygge man kan gå vilse i.
Går man fel tänker man: "Var är jag?"
Man kan gå lika vilse som Daemon, vilket säger en hel del.
Miljön var stor och fyllde hela scenen.
Beträffande konstruktionen var problemet hur man skulle gömma stommen.
Stålställningar får inte synas i bild. Det är det som gör det kul.
Jag vill filma världen innanför de fyra väggarna med tracking och Steadicam-
så att skådespelarna omsluts av hela den världen.
Man kan gå vart man vill och filma i vilken riktning som helst.
Det går bra oavsett vart man tittar. Det skulle vara som en labyrint.
Man skulle inte känna att man visste var i slottet man var. Jag gick ofta vilse.
Det är min favoritmiljö av dem som Jim har byggt.
Slottsruinen är så trovärdigt uppbyggd.
Han fick det att regna inomhus.
Ödesträdets rötter trängde igenom murarna.
Man ser slottet återtas av de gamla gudarna.
Det är han som gör mig blöt.
Vi ses där inne.
- Tom är regnstraffaren. - Harrenhal är blötare än en dränkt katt.
Precis. Men jag gillar lite regn.
Harrenhal ska vara blåsigt och blött.
Det ska regna in på grund av alla hål i väggar och tak.
Vi dränkte stället.
Det gjorde det oerhört realistiskt, vilket var viktigt för berättelsen.
Mina instruktioner var: "Det ska vara riktigt fuktigt."
Till slut sa man: "Det ska regna lika mycket inne som ute."
Och det slutade inte regna. Det var förfärligt. Men det ser fantastiskt ut.
Det var en ganska senkommen idé att låta vattnet droppa-
så vi var inte lika beredda med tankarna som vi brukar vara.
Men vi klarade det, och specialeffekt- teamet lyckades suga upp vattnet.
Det gick inte att åtgärda i efterhand, så vi fick minimera skadan.
Vi använde separata tankar för att begränsa det.
Det funkade bra och såg realistiskt ut.
Jag tänkte att Matt skulle bli tokig av att gå runt i rustningen i regnet-
men det såg bra ut, och han älskade det.
Vi var blöta från åtta på morgonen till åtta på kvällen. Det var rätt kul.
Jag gillar att bli riktigt blöt.
Jag avskyr att vara varm, men jag gillar att vara blöt.
Han måste vara lika blöt hela tiden.
Bästa metoden var att sätta på vattnet och be Matt ställa sig under.
Matt gillar att anta alla utmaningar han får.
I manuset står det att rollfiguren inte kan se.
Den sekvensen var otroligt kul att ljussätta och spela in-
med regn och blixtar, och vi leker med skuggor och siluetter och film noir.
Men det ser riktigt grymt ut när han står där genomblöt i regnet.
Rätt kul ändå.
SLITA AV DIG ANSIKTET
Husen Bracken och Blackwood utkämpar den här tidens främsta släktfejd.
Vi vet inte varför de hatar varandra, de bara gör det och är alltid redo för strid.
Den killen kommer att slita av dig ansiktet, okej?
Att regissera inledningen av avsnitt tre-
där man ser alla döda efter ett slag krävde rätt mycket förberedelser.
Aeron Bracken är först en människa och sen en docka, men det syns inte.
Först skannade vi hans huvud.
Du får ligga på golvet.
Sen gör vi olika varianter med öppen mun och slutna ögon-
och öppna ögon och huvudet bakåt. Geeta får säga vad hon föredrar.
- Sen bearbetar vi den varianten. - Häftigt.
Då kör vi.
Vi har precis skrivit ut hans huvud som sen ska gjutas av och finslipas.
Axlarna görs i två halvor på en annan skrivare.
Sen sätter vi ihop allt som ett pussel.
Den är så verklighetstrogen.
Det är otroligt att vi kan ha en extrem närbild på en docka-
av en skådespelare som precis har synts i bild. Det visar hur duktig Waldo är.
- Du ligger på en liksäck, förresten. - Härligt.
Geeta tänkte sig det som en enda elegant tagning på Aeron Brackens ansikte-
och som därefter visar döda kroppar så långt ögat kan nå.
När vi filmade hade det regnat, så det var otroligt dimmigt och kusligt.
Det var perfekt väder för den sortens scen.
Vi visste inte exakt hur det skulle se ut. Vi visste att han skulle ligga i vattnet-
halvt nedsänkt och med svärdet genom halsen.
Det behövde göras i ån, men vi fick hjälp av duktiga rekvisitakillar i vadarbyxor.
Aeron Brackens svärd är filmat i extrem närbild.
Det är en av seriens viktigaste tagningar-
för närmare kommer vi inte ett svärd.
Vi diskuterade hur vi skulle få svärdet att stå.
Till slut stack vi det så långt in i halsen att det stod upp.
Det ser riktigt fint ut med den nakna ryggen.
Inom visuella effekter är man så praktisk som möjligt.
För Waldo ligger ribban högt. Han gör fantastiska saker som vi kan jobba med.
Vi behöver få dit en kvarn, sätta den i brand och lägga in gränsstenar.
På slutet ser vi alla döda kroppar på slagfältet.
Där ligger vi till enormt mycket. Det var en omfattande scen för oss.
När kameran höjs och vi ser slagfältet och det vackra svärdet-
berättar vi en historia utan att visa nåt våld över huvud taget.
Det var en av mina favoritdagar. Alla avdelningar samarbetade så effektivt-
för att återskapa tonen i det episka ögonblicket i Georges bokserie.
Det blev bra.
ÖVNINGSNÖJESTUR
Jag har aldrig haft så roligt på en inspelning.
Måndansaren är en ny drake. Instruktionen jag gav var "David Bowie".
Det blev en tigerrandig, grön punkrockare med tuppkam. Jag blev mycket nöjd.
Hon är coolast av dem alla, även om jag är partisk.
Hon är slank och ljusgrön och mycket snabb.
Baelas jakt på Cole och Gwayne i Kronlandet-
är en rolig, klassisk jaktscen.
På inspelningen får man använda fantasin-
men det är VFX-teamet som får det att se verkligt ut.
Därför måste de vara med, så att det man filmar funkar.
Så här går det till bakom kulisserna. Jag ska ta en övningsnöjestur.
Catie, fotografen och alla som jobbar med den mekaniska attrappen-
går igenom allt och ser till att VFX-avdelningen får allt de behöver.
Arbetet med drakarna var komplicerat.
De är som rollfigurer vars rollprestation måste utarbetas innan inspelningen.
Det är många variabler vad gäller skala, storlek och hastighet.
Det är mycket logistik att få ihop allt rent praktiskt.
Vad kan vi filma och vad måste hända i scenerna?
Det krävs mycket beräkningar vad gäller drakarnas hastighet och avstånd.
Vi har tagit fram ett system där vi kan filma en sekvens-
och applicera den på en datoranimerad scen i Unreal Engine.
Det gör att vi kan se den färdiga kamerarörelsen på attrappen-
tillsammans med den animerade draken som en sorts skiss-
för att kontrollera att rörelsen fungerar.
Det är ansträngande att rida på drakar.
Eftersom vi filmade attrappen innan vi filmade på plats-
visste vi inte om det skulle vara soligt eller molnigt.
Vi fick göra ett solpass och ett skuggpass.
Det är kul att filma med attrappen. Det krävs mycket eftertanke.
Man måste förstå skillnaden mellan fantasi och naturalism-
och tänka på hur mycket vind personen ska ha i ansiktet-
när den rör sig i sin gränshastighet, och hur man rör sig på ett djur.
Alla de sakerna är jätteviktiga.
Det går inte att göra mycket i profil.
Förutom att säga till kameran: "Det här är fantastiskt!"
Man får se ungefär hur man ser ut på draken.
Det är som en halvt tecknad version av en själv.
Då tar man plötsligt i, som om det var en häst. Det är knäppt.
Det är fint med skådespelare som Bethany som älskar upplevelsen och ger allt.
Mycket av det vi gör sker i fantasin, så alla måste ha samma tanke.
Inget kan förbereda en för första dagen på attrappen.
Det är det galnaste jag har gjort hittills i min karriär.
Att sitta så högt upp och se hur många som arbetar med serien-
och att sitta ensam på draken-
fick mig att känna att vi gör nåt riktigt häftigt.
Hon hade jättekul, vilket gjorde livet mycket lättare för alla andra.
Det är som att gå på Disneyland och åka i sin gränshastighet, men klädd så här.
Det här är den bästa arbetsdagen nånsin.
PASSANDE FÖR EN KUNG
Jag har fått guldsaker.
Tjusiga guldsaker.
Aegon är besatt av namn och symboler.
Han har sin fars valyriska dolk vars betydelse han inte förstår.
Han har Aegon Erövrarens krona och namn-
och försöker bevisa sitt värde i Ottos frånvaro och visa att han styr.
Han vill framstå som en krigarkung.
Vi får se en gammal rustning från rustkammaren som anpassas för honom.
- Vad heter det egentligen? - Ringkrage.
- Eller gorget som rimmar på courgette. - Det är mycket bättre.
Det talas mycket om vapen i valyriskt stål, men inte om rustningar.
Men det bör Aegon Erövraren ha haft från det gamla Valyrien-
som en klenod för huset Targaryen. En lätt rustning på grund av materialet.
Jag bad Caroline och Simon Brindle-
att skapa en forntida rustning gjord av valyriskt stål-
som såg ut att vara från gamla Valyrien. Den blev bländande.
- Hej. - Hej. Fin rustning.
Att rita och tillverka Aegons rustning var en utmaning.
Jag har aldrig haft så många möten om en rustning.
Det var ett viktigt arbete-
eftersom Aegon Erövraren är en mycket betydande figur-
i Westeros-universumet.
Därför ville vi skapa nåt ikoniskt.
Caroline la mycket tid på designen, och sen utvecklade vi den.
Försök att inte röra dig.
- Ropa på hjälp när du vill resa dig. - Som en sköldpadda.
I vanliga fall tar en sån tillverkningsprocess 16-20 veckor.
Det kan gå snabbare, men om passformen ska anpassas till skådespelaren-
måste allt tillverkas från grunden. Det arbetet tog 20 veckor.
Formerna är rätt arkitektoniska.
Sen får man räkna med drygt fyra veckor för att lägga till ståldetaljerna.
Det är mycket arbete, men kul.
För det första behövde den vara praktisk och så smidig som möjligt.
Jag tittade på alla möjliga rustningar.
Den behövde kännas forntida, så den har grekisk-romerska influenser.
Jag ville att draken skulle återges i formgivningen. Därför är den fjälliknande.
Den tillhörde Aegon den förste, så den är uråldrig-
men utsökt utformad i valyriskt stål.
Vi ville skapa nåt forntida och främmande.
Det finns spår av närmast brutalistisk arkitektur-
och Targaryendynastins arkitektur.
Det var en tredelad process. Vi började med att konstruera rustningen-
som var särskilt måttanpassat för att passa Tom.
Sen la vi till kantigheten och vassheten och drakreferenser eftersom det är Aegon.
Det finns många klo- och fjällformer-
som återkommer på pansarplattorna och i många mindre detaljer.
Sen kom allt det valyriska stålet-
vilket var som ännu ett skal ovanpå det andra.
Då återkom vi till de ursprungliga formerna-
tog fram mönster till alla ytor-
skapade utsmyckningar för det valyriska stålet och applicerade dem på alla ytor.
Skaka lite på den.
Så där, ja.
De arbetade så otroligt hårt med rustningen och hjälmen-
och allt som hörde till. Detaljrikedomen är häpnadsväckande.
Det är tillfredsställande när dräkten hjälper dem att utveckla rollfiguren.
Han ser fantastisk ut i rustningen.
Erövrarens rustning är mycket tung, men ser fantastisk ut. Valyriskt stål.
Kronan är inbyggd i den.
Den krävde mycket arbete, men jag har aldrig känt mig mer heroisk.
Jag är lika hårdför som vem som helst av dem.
ÖVERSVÄMMAD HAMN
Då kör vi.
- Ni klarar det. - Det är så regnigt och blött.
Hamnen i Driftmark är en torrdocka. Havsormens skepp repareras efter slaget.
Dockan är rätt hög, ungefär fem meter-
ända ner till leran och dyn när havsvattnet är borta.
Den måste kunna filmas i 360 grader.
Bygget tog ungefär 16-18 veckor.
Jim är en mästare på stora miljöer. Projektet var stort redan från början.
Det var mycket att bygga upp. Det blev ungefär fem meter högt.
En jäkla massa gips behövdes.
Sen kom rekvisitateamet med fina dekorer som gav känslan av att vara på ett varv.
Eftersom skeppet reparerades ville vi ge ett intryck av att hårt arbete pågick.
Det är nog den största miljön som Jim har byggt upp. Den är enorm.
Allt man ser är filmat på riktigt.
Där är bara förlängningarna mot havet och mot nästa stapelbädd som är virtuella.
Jag häpnade första gången jag gick ut där.
Jag har glömt min replik, för det regnar så mycket på dig.
På mitt ansikte, ja.
Vi hade förberett scenen i flera månader. På inspelningsdagen skulle det ösregna-
så vi flyttade scenen och använde regnmaskiner.
Efter åtta timmar med regnmaskin läcker det en del.
Det samlades så mycket vatten att vi fick skyffla upp det.
Scenen blev rätt komplicerad att filma.
Fejkregnet var som en jävla monsun.
Geeta sa att det skulle regna som en Bollywood-tia.
Jag fattade inte men gjorde lite research, och det betyder för fulla muggar.
Det var underbart. Och vi klarade det, eller hur?
Inspelningen i regnet var en galen dag.
En gång sa jag: "Det regnar på riktigt ute."
"Behöver vi verkligen den extra monsunen?"
Det var som Noas ark när vattnet steg.
När det ösregnade sa de: "Sätt på maskinerna." Vi blev dyblöta.
När jag stod under tak för att prata med henne var jag genomvåt.
Dessutom lutade jag mig mot en stolpe som det forsade ner vatten på.
Så fort jag vände bort ansiktet blev jag översköljd. Det var kul men ändå inte.
Det är mycket regn.
Scenen som skulle vara romantisk blev faktiskt romantisk-
när de stod under bron i regnet. Så till slut blev allt som det var tänkt.
Översättning: Erik Swahn