Det er magien bak teppet.
Det er mange eksplosjoner.
Alle forberedelsene...
De risikerer livet stadig vekk.
- Tre drager, ikke to. - Det blir stort for seerne.
De er så smarte.
Når man har introdusert dragene, er det ingen vei tilbake.
Vi har snakket om dette siden vi skapte Daemon.
George sa at Daemon er like mye helt som skurk.
Det gjør ham fascinerende.
SÅ KAPPET JEG AV HENNE HODET
Det var det første opptaket i hele sesongen.
- Klart. - Kameraene klare.
Og action!
Vi var de første der, for Mills skulle spille teater.
Så vi gikk rett på sak.
Vi diskuterte mye før vi begynte, og under filmingen,-
om dette var drømmer, visjoner eller noe magisk.
Skulle vi bruke ulike linser? Lyssette det på en spesiell måte?
Skulle vi gi det en visuell signatur som sa til seerne at dette er en drøm?
Og avgjørelsen, ledet av Ryan og Alan, var:
"Nei, vi gjør ikke det. Vi filmer det som en normal scene."
Så får innholdet fortelle at det var en drøm.
Jeg forstår ikke.
Det var en måte å dramatisere-
noe som er kjernen i Daemons karakter, hva som foregår med ham.
Det er et tilbakeblikk til første sesong.
Da satt Daemon på tronen, og Rhaenyra kom for å møte ham.
Nå er Rhaenyra på tronen, og Daemon kommer for å møte henne.
Men det er feil Rhaenyra.
Det var fint å bringe Milly tilbake.
Jeg forguder henne og det hun tilførte serien.
Og jeg visste at fansen ville like overraskelsen over å se henne.
Det er som om jeg aldri dro. Det er litt rart.
Det er fint å være tilbake.
Det er en typisk scene for serien der vi zoomer inn på henne.
Og det er høydepunktet for det som skjer.
Hun har tårer i øynene,-
og hun snakker valyrisk hele tiden med perfekt aksent.
Så kutter vi. Utmerket.
Mitt korte møte med henne var flott. Så kuttet jeg hodet av henne.
Jeg elsket det.
Jeg ville alltid ha drømmesekvensene.
Jeg presset på for å gjøre dem så ville og brutale som mulig.
La oss satse stort. Flott å ha Milly tilbake.
- Vi savner henne. - Så gøy. Jeg elsker Matt.
Matt er så snill og veldig talentfull.
Det var veldig nostalgisk.
Jeg satt på tronen, som faktisk er ganske skjev.
Det er en trone av sverd, ikke særlig komfortabel.
- Ikke hør på henne. - Stikk.
Det var fint å se varmen mellom dem, for de kjenner hverandre godt.
De var glade for å møtes igjen, selv om det var voldelig.
Veldig bra. Kutt. Der har vi det.
Flott. Takk.
IKKE NOE HEKSETE VED DET
Litt sent å gå rundt i et slott og true folk med sverd.
Du.
Jeg heter Alys.
Alys Rivers hadde et særegent kostyme.
Hun bor i Harrenhal, men ser ikke ut som hun hører hjemme der.
Vi ville ikke ta heksegreia for langt.
Hun måtte bare se ut som et rart medlem av husholdningen.
Vi ville det skulle ha en slags aldret storslagenhet.
Og paletten skulle være lillafarger og lavendel.
Da jeg så at rollen gikk til Gayle, var det som en drøm.
Jeg har alltid hatt visjoner om porselenshud.
Vi benyttet oss av blekheten hennes.
Da jeg leste boken, så jeg langt hår.
Og vi valgte en ravnsvart farge, som er så vakker-
mot hudfargen hennes og øyenfargen hennes.
Det er ikke noe heksete ved det.
13-delta, tagning to.
Markør.
Gayle var fornøyd, og hun ser flott ut.
Det har vært en sann fornøyelse.
Å føle seg velkommen blant alle var virkelig spesielt.
Står til?
Hva med deg?
Matt og jeg fikk møte hverandre for første gang,-
og han er en sjenerøs skuespiller og så morsom å jobbe med.
Hun er en fabelaktig skuespiller, og hun har skapt en flott rollefigur.
Drikk dette.
Du trenger søvn om du skal få dem på din side.
SLAGET VED ROOK'S REST
Rook's Rest er det største "House of the Dragon" har gjort så langt-
med tanke på størrelse og kostnad, så vi måtte gjøre det rett.
Rook's Rest er et stort sett.
Du forstår ikke helt hvor stort noe er-
før du kommer dit og ser størrelsen på operasjonen.
Stå klare til opptak.
Dette er en stor operasjon.
Rook's Rest var sesongens største hinder.
Vi filmet utenfor London og hadde 500 personer totalt.
Det var fire hus: Rosby, Stokeworth, Darklyn og Hightower.
Alle hadde ulike stiler og var i ulike faser av slaget.
- Stopp der. Takk. - Flott.
- Det var ok. - Ja, det var flott.
Det var en komplisert scene, stort slag, drager, drageild, hester og døde folk.
Det var vanskelig å sette sammen.
Det som skulle være en liten kamp for å ta et lite tårn,-
blir et avgjørende øyeblikk som endrer krigen.
Vi opplever hvordan det er å slippe løs dragene.
- Drage! - Drage!
Fremad!
Heldigvis hadde vi Alan Taylor, en veteran fra "Game of Thrones",-
til å gjøre det.
Alan tok det til et annet nivå.
Å jobbe med Alan er flott. Han er en regissør-
som vet hva han vil ha før han kommer.
Alan laget en ganske detaljert dreiebok for Rook's Rest på forhånd.
Takk til Jane Wu, dreiebokkunstneren vår.
Vi samarbeidet for å designe handlingen i luften og på bakken-
og formet det til historien som vi spilte inn.
Så fikk jeg se Bourne Wood.
Bourne Wood er populært og ble brukt i "Gladiatoren" av Ridley Scott.
Hvis Ridley Scott valgte det, må det være nokså bra.
Og det er det.
- Ok. - Kommer opp.
Jeg hadde vært der og sett på det til første sesong.
Noen viste meg det. Jeg sa: "Vi må komme tilbake."
Vi trengte en skoggrense, en åpen slette og en åskam der slottet kunne stå.
Vi så på mange ulike steder, og Bourne var vinneren.
Kong Aegon!
Det føltes som et slag.
Vi snakket om det i lang tid.
Alan og jeg, Freddie og Ryan...
Vi hadde utallige samtaler om det.
Vi så bilder derfra og gikk gjennom hver scene.
Og så kommer man dit, og det er et legendarisk sett.
Det er et øyeblikk der man tenker: "Dette er fantastisk."
Slagene i episode fire vil nok bli-
diskutert i pausen på jobben i lang tid.
DRAGEMAT
Jeg så ikke på det som et slag før vi kom dit og så størrelsen på det.
Vi hadde fire rambukker og utallige hester i full rustning.
Ikke bare rytterne, men hestene.
Tre-fire hus med ulike drakter og faner, som alle marsjerte sammen.
Dessverre er de fleste der som dragemat uten å vite det.
Det var en stor jobb for dekoratørene, for vi hadde ulike leirer.
Vi laget alle teltene og bivuakkene, og vår flotte tøyavdeling-
lagde dem for oss, og rekvisitørene satte dem sammen.
Rook's Rest var et logistikkproblem. Vi måtte ha nok lik og døde hester,-
nok krigsmaskiner, og kunne flytte på dem.
Det er et stort sett, mange kameraer som filmer på flere steder.
Vi måtte ha et team som kunne frakte ting fra ett sted til det neste.
Vi hadde hovedenheten som jobbet for oss, og en stor splinterenhet.
Alle store stunt ble ledet av stuntkoordinator Rowley Irlam.
Rambukken går ned. Der begynner det.
Jeg har jobbet med Rowley før.
Han jobbet nær meg og kunne sende meg bilder.
Jeg kunne se opptak og gjøre justeringer om nødvendig.
Men han forbedrer også ting.
Den går gjennom luften. Kom litt nærmere rambukken.
Det er store oppsett med flammene fra dragene.
Meleys skulle fly forbi og sette fyr på folk.
Vi kan gjøre ting i CGI, men å filme ekte folk som gjør dette,-
gjør det hele mer autentisk.
Det var vårt store nummer. Mange ting skjer ved skoggrensen.
Vi hadde mye fyrverkeri der.
Vi brente åtte personer på en rambukk med en flammestråle.
Flammestråler fra drager er morsomme.
En brølende flamme er annerledes, men i felten er det...
Det er spennende.
Ned!
Jeg har aldri sett noen være så glad for å brenne mennesker levende.
Vi bør gjøre ett til i 45 grader. Ikke sant?
Vi satte ut 20 timere.
Vi graver dem ned, og spesialeffektteamet tenner dem.
Du får ildkuler på 4-5 meter.
Still dere bak barrikaden!
Vi hadde åtte menn som var dekt av en svært brennbar gelé.
Jeg ville ha løpt, men de bare står der.
Den kommer mot dem, og de blir slukt av den.
Vi brukte klær med påsydde brannskader.
Det var skjorter med brannsminke.
Man kunne ta den på uten å måtte ha på noe.
Vi er ganske flinke til å tenne på folk nå.
BUKKEN 2.0
Dragekampen i luften ble stort sett filmet-
på noe som er en krysning av Volume og blåskjerm.
Dette var bukken 2.0
De lærte av første sesong og forbedret den.
Den kan programmeres-
til å simulere vingebevegelser og retningsendringer.
Den er veldig likt et dyr. Man føler nesten dyrets pust.
Kameraet tilpasser seg bevegelsene dine også.
Vi gjorde det annerledes i år. Vi har et robotkamera.
Vi la en plan for å feste kameraet på riggen-
og få bevegelsene til å matche bukkens.
Når de to jobber sammen, får man nesten alle vinkler.
Kampflyscener ble filmet fra fly til fly, og våre scener var fra drage til drage.
Kameraet skal føles som det er på en annen drage.
Og tre, to, én, action!
Bukken...
Det jeg husker mest fra bukken, var at jeg fikk mye vind i ansiktet.
Ved Rook's Rest-jobben ble denne salen kastet rundt.
- Action! - Hold kursen, Meleys.
Det viktigste rollearbeidet må skje mens de blir kastet rundt.
Hun spilte rollen like bra-
selv om hun ble kastet rundt på en drage og jaget av et robotkamera.
Det var faen sprøtt.
SKITTEN FLAMME
Om tre, to, én!
Vi har et sett utenfor som tar opp ulike elementer,-
så vi slipper å bruke CGI, for ekte ild ser ekte ut.
Det er helt vilt. Jeg ville gjøre det enda større.
Fordi vi har Vhagar, ville jeg ha en skitten flamme.
En intens flamme, en stor flamme, og den er fryktelig.
Den går kanskje 15 meter. Den er et masseødeleggelsesvåpen.
FORKULLET
Det største øyeblikket er nok når de to dragene slåss i luften-
og havner i en dødsspiral.
Alan studerte rovfugler og hvordan de slåss mot hverandre.
Alan likte dette ritualet der de griper hverandre i klørne og snurrer rundt.
Vi brukte previsualisering, for du kan ha to drager som spinner-
i en slags trippelakse mot bakken mens de skyter ild,-
men det krever mye arbeid å visualisere det.
Jeg ville beskytte det som "hovedhendelsen" i historien.
I historien er det her ting begynner å snu-
med tanke på hvilken type krig folk har opplevd.
Ideen var at Cole var blitt ødelagt av dette.
Han våkner opp til en ny verden.
Så den verdenen måtte føles surrealistisk med tanke på ødeleggelsene.
Det er folk som kryper,-
folk som har fått bein og armer brent av,-
folk som brenner.
Waldo og teamet skapte støvmannen, som vi kalte ham.
Da jeg rørte ham, måtte jeg time det riktig,-
røre ham med akkurat nok trykk.
Det var nokså utrolig.
Hver gang de måtte sette ham sammen, følte jeg med dem.
Da soldaten smuldret, var det for å si: "Det du visste om soldatyrket,"-
"har blitt forkullet, og du må klare deg selv."
Og kutt. Sjekker.
Det er en pyrrhosseier for begge sider.
De svarte mister Rhaenys' drage, dragerytteren og et rådsmedlem.
For de grønne vet vi ikke Sunfyre og Aegons tilstand.
Men Sunfyre vil ikke fly med det første, og kongen er i dårlig forfatning.
Det Aegon fryktet mest, skjedde-
da han faller mot bakken etter å ha blitt truffet av en ildkule.
De gikk over grensen, og begge sider har lidd store tap.
Et enormt tap. For en katastrofe. Total katastrofe.
Den beste krigeren og beste dragen dør. Alt er totalt kaos.
Men skal man dø, er det å dø på drageryggen-
i den største kampen som har funnet sted, en ganske bra måte.
Det er aldri hyggelig, særlig ikke når det er en så flott person-
og en så dyktig skuespiller.
Vi har blitt gode venner i denne korte perioden.
Det var en drøm å jobbe sammen med henne.
Det var litt sånn: "Virkelig? Det var synd."
Men vi slutter ikke å være venner.
Å levere disse dynamiske drageflygescenene-
og klippe dem med dramaet og handlingen på bakken-
blir til sammen en fantastisk scene.
Alan fikk satt sammen en utrolig slagscene.
Jeg er stolt av det.
Du er midt i noe så stort.
Det er noe en skuespiller ikke får være med på så ofte.
Takk, Alan.
Man kan knapt tro at man får være med på det.
Jeg tviler på at jeg får være med på en så stor scene igjen-
i karrieren min, så jeg føler meg heldig.
Det er det vanskeligste jeg har gjort som producer og skaper-
og som manusforfatter, men jeg er så stolt av resultatet.
Norske tekster: Nina Flesvik