Цял ден препускам с Морски дим.
Всичко може да се обърка, но няма.
Много добри мерки за безопасност.
Мислите, че им се размина ли?
Бях щастлива да гледам отблизо.
Готови сме за всичко, което може да ни възложат.
Таргариен съм. Разбирате ли?
ДОМЪТ, КОЙТО ДРАКОНИТЕ ИЗДИГНАХА
Когато получих сценария и разбрах, че Пади е в две от сцените ми,
много се зарадвах.
Каза ли го?
Наследник за един ден.
Наистина обичам Пади и ужасно ми липсва.
Липсва ми приноса му към шоуто и декора.
Тези неща не се виждат на камерата.
Направи ли снимките? - Благодаря.
СЪНИЩАТА СЕ СБЪДВАТ
Раян намекна, че се връщам. Попитах: "И как ще го направиш?".
В първия ми снимачен ден имаше хора,
които останаха смаяни от появата ми.
Усещаш реакцията: "Кралят е тук, кралят дойде".
Беше много необичайно.
А и тези огромни статуи.
Мъртъв си и вече си изсечен от камък.
Минах двайсетина пъти покрай нея, без да я забележа
и изведнъж я видях и ахнах.
Казах на жена ми.
И тя поиска да си я вземем.
Казах й: "Не става.
Не може да си я сложим в градината, вижда се от космоса".
Ако не направим по-малък вариант,
няма да можем бързо да поправим грешките си.
Така при голямата вече знаем какво правим.
Главният ни скулптор я направи досущ като него.
И понеже става дума за статуя от полистирен с размери 4 м х 4 м,
хич не е лесно да докараш такава прилика.
Много по-трудно е, когато трябва да прилича на някого.
По-лесно е да използваш нечии черти
и лицето да не прилича на човека.
Чудесно е да се гордееш с произведението си.
Сънищата на Демън са интересен аспект на този сезон.
Според мен беше много важно и за Пади, и за Мат
сънищата да отразяват действителността.
Втори път се натъква в съня си на Визерис,
който оплаква кралица Ема и сина им
след трагичното цезарово сечение в първи сезон.
Защо синът ми е увит в парцали?
Това е сцената, нали? - Да.
Декорът на Мълчаливите сестри е стена от свещи
и предизвикателството беше,
че трябваше да светят непрекъснато, а щяха да изгорят.
Дойдохме сутринта и Ваня каза:
"Момчета, свещите трябва да горят цял ден, защото ще ги използвам за осветление".
"Трябва да горят цял ден?"
И Ваня казва: "Да".
Можехме да снимаме само на запалени свещи.
Не можехме да вземем решение, преди всички да са запалени.
Толкова много свещи.
В Англия едва ли е останала и една свещ,
след като сериалът ни ги изкупи всичките.
Не се тревожех, знаех, че съм в добри ръце.
В сравнение с другите огньове, които палехме, това беше...
Изглеждаше безопасно.
Проклетата коса пламва...
Пази си косата.
ДА ВДИГНЕМ БУНТ
Бяхме в Касерес, екстериорът на Кралската септа -
стръмно стълбище, което се спуска от нея.
Рикард Торн извежда Алисент от септата,
излизат и навън ги чака стълпотворение.
Беше една от най-трудните сцени.
Петнайсет-двайсет коня, 180 души масовка, ден и половина да ги заснемеш...
и слънцето залязва.
Впечатли ме страстта, енергията и любовта,
с които работеха артистите от масовката.
Приемаха го присърце.
Искаха да се превъплътят в героите и се раздаваха на 100%.
Накарахме ги да създадат малки истории в самата сцена,
в които да се карат за храна,
да си говорят или да се разбягват.
Още в началото решихме да заснемем сцената с бунта
почти документално.
Все едно сме репортери сред тълпата
с камери в ръка и дългофокусни обективи.
Успяхме да го направим само защото координацията на каскадите
и повеждането на тълпата беше толкова реалистично,
че успяхме да приложим този подход.
Искахме да го заснемем с максимален брой камери,
за да може тя да тича по стълбите и да върши всичко последователно,
без да я прекъсваме за различни ъгли и планове.
Андрий искаше да види как гладуващите замерят Алисент с риба.
Явно не можеше да е прясна, иначе щяха да я изядат.
Притеснявахме се колко пъти ще трябва да ударим Оливия с рибата.
Макар и реквизит, беше гадна.
Имахме метилцелулоза, която смесвахме с розово-сивкава слуз.
После каскадьор мяташе рибата.
Освен че е великолепна актриса,
Оливия се раздава докрай при изпълненията си.
"Удари ме с рибата, няма проблем. Нямам нужда от дубльорка."
Човекът, който мята рибата е бивш професионален играч на крикет.
Не се шегувам, като казвам, че главата ми се завъртя на 360 градуса.
Направихме един удар с рибата и си помислих: "Страхотно!".
Но не беше достатъчно за Андрий и той поиска още веднъж.
Вторият удар беше наистина гаден и болезнен.
Получи се. Струваше си.
Цял ден тичаха по стълбите.
Попитах: "Колко пъти ще тичаме?"
Толкова много тичахме нагоре-надолу по стълбите в жегата с тези костюми.
В един момент Оливия пада в подножието на стълбището.
Беше планирано да падне напред върху постелка.
Раули каза: "Падай". Аз: "Но тичам по стълби".
Той: "Няма страшно. Падай". И аз: "Добре".
Сложихме й хубави наколенки и тя падна много убедително.
Ако не пробие като актриса, може да дойде при нас.
Добре мина.
Насред сцената старец моли за храна.
В ролята е ветеранът каскадьор Тери Кейд.
Над 70-годишен е и още играе.
Сграбчва Алисент
и един от гвардейците му отрязва ръката.
Това взривява тълпата и тя полудява.
От протезите ни дадоха ръката
и я използвахме за кадъра с ръката на земята.
Заснехме го със син ръкав,
заснехме как Тери сграбчва Оливия
и после замахването с меча, като спряхме малко преди ръката на Тери.
Действие!
Правите комбинация от кадри,
за да постигнете крайния ефект.
Отсичат ръката на мъж. Толкова пише в сценария.
Отделяте много снимачни часове за съвсем кратък момент.
Бързо ескалира, а? Някой си загуби ръката.
Беше много весело. Извръщам се към Фия,
а тя тича след мен, ухилена до уши.
Прилив на адреналин, все едно се возехме на въртележка.
Всеки път едва ли не вярвах,
че ако спра, ще ме смачкат.
Беше много страшно.
Но не ми се налага да тичам много в сериала,
така че беше много забавно.
Момчето е лъжец...
Протези, каскади, приносът на Оливия,
чудесна екипна работа.
Изпитваш всички чувства през деня като режисьор.
Надяваш се накрая да ти олекне и да си доволен.
Определено така се почувствах накрая.
Прекъсваме за обяд. Благодаря ви.
НЕ МИ ТРЯБВА СРЕБЪРНА КОСА
Алин и Адам от Хъл, незаконните синове на Корлис.
Отношението им към Корлис е различно.
Алин има таргариенска кръв.
Сребърна коса,
която бръсне всеки ден, за да не го познаят.
Трудното е, че човек се бръсне веднъж,
а после чакаш няколко месеца косата да порасне отново.
Докато четях сцената, си помислих: "Как ще го направим?"
Като прочетох сценария, си казах:
"Как ще направим това?"
Сцената с бръсненето на Алин от Хъл
беше една от най-трудните в епизода.
Колкото срещи имахме за бунта в Испания,
толкова и за бръсненето.
Гримьорите и фризьорите бяха върхът.
Хрумна им чудесна идея:
напръскаха главата ми с бяла коса.
Но тя залепваше.
Бръсначът беше тъп и можех да я обръсна с вода.
Не изглеждаше достоверно.
Накрая взехме дубльор от реквизита,
който приличаше на Абубакар и имаше бяла коса.
Имахме чудесния Стеф от снимачния екип,
който си вършеше неговата работа.
Уолдо го беше сканирал като един от ловците на плъхове.
Видите ли да си бръсна косата, значи е дубльорът.
Никога не съм си бръснал главата.
Но Алин се бръсне фанатично всеки ден
и трябваше да го направя да изглежда като ритуал.
Дори един от бръснарите дойде да ни покаже как се бръсне главата.
Бръсначът се мокри, а?
Мокря бръснача и бръсна отзад-напред...
Не мокриш косата.
Мокря косата. Косата трябва да е мокра.
Когато има кой да ти каже как се прави,
няма нужда да мислиш как ще го направиш.
Мислех само как да изиграя сцената.
При монтажа от Абу минаваме на близък план на Стефан
и използваме Марк като ръката с бръснача.
От четирима души правим един.
Вече няма да мога да си покажа ръцете,
ще ги разпознаят и ще кажат: "Хей! Това са ръцете".
Дори аз казвам:
"Защо бръснеш тази красива сребърна коса?"
Ако имах такава коса, щях да я вея по цял ден.
Изправете се. - Да.
Да. Бъди горд.
СЪР СТЕФОН СПАРКЛИН
Търсейки отчаяно ездач на дракон,
Ренира отива в архива на валирианския храм
и открива, че предците на Дарклин са Таргариени по произход.
И затова решава, че е добра идея
Дарклин да стане ездач на Морски дим.
Сякаш на Морски дим му липсва човешки контакт.
Затова Ренира решава, че може би е самотен
и опитва да му намери другар в лицето на сър Стефон Дарклин,
който става сър Стефон Спарклин.
Свършихме много работа в Пещерата в Драконовата планина,
за да има пространство за площадката
и вентилационни системи, за да можем да използваме огън.
Технически и логистично имаше много работа за вършене.
Драконовата планина е лабиринт от пещери.
Какво да построиш, за да ги свържеш с Драконов камък?
Площадката може да е в огромна пещера
и драконите се появяват на нея, затова влизаш и излизаш от нея.
Джим Клей издигна петметров декор.
Всеки в началото се питаше защо е толкова висок,
но щом застанеш там, разбираш защо е построен така.
Страшно е.
Беше толкова високо, че освен за пламъците,
се бояхме и някой да не падне от плинта.
Това е първият опит на Ренира
и не знаем какво ще стане с Дарклин.
Идеята беше да сме толкова шокирани и изненадани от смъртта му,
колкото и Ренира.
Какво ще кажете? Прилича ли на мен?
Май са докарали носа...
Малко по-голям е, а?
Маските пазят каскадьора,
което значи дебел силикон,
което значи, че няма как да не изглежда така,
сякаш са го жилили рой пчели.
Направи се на Майкъл Майърс.
Честно казано, щом пламне,
виждаш само черната коса и двете уши.
Оставяме другото на въображението.
В осми сезон на "Игра на тронове" научихме, че с маската
все едно си с противогаз, защото силиконът те пази.
Тази година вече знаехме какво правим.
Предполагаме, че хората ще пламнат целите,
ще бъдат обгорени и ще загубят косата си.
Накарахме екипа на Уолдо да направи маски, които покриват ушите.
Ушите винаги изгарят, ако маската не се спуска
надолу по тила.
Да имаме горящи хора без предпазни маски
беше голямо нововъведение за нас.
Пламъци! Камера!
Мисля, че ножът вече е опрян. Ето така.
Това е маска върху маска.
Първо трябва да сложим врата.
Тръбата за раната се спуска по гърба
до помпа в панталоните му и когато той пламне,
трябва да открие резката, да я среже и да падне на пода,
така че всичко да шурне навън.
Това беше Левин. Още работа за нас.
Но Левин трябваше да улучи резката, докато гори.
Защото не вижда какво прави.
Шапка му свалям.
Левин, добре ли си? - Всичко наред ли е?
Бях готова за повечето неща,
но след като го видях, си помислих:
"Оказва се, че не искам да ме палят".
Ние осигуряваме предпазващия гел. Правим си го сами.
За повече сигурност. Те имат защита.
Но така гори само отгоре, а не костюмът.
Слагат гела под костюма и над него.
После от специални ефекти го минават с изопропилов алкохол и започват.
Възпламеняваме ги с огнехвъргачка. Страшно е.
Използваме прашец подобен на полените.
Изстрелваме го и го запалваме едновременно.
Гори много чисто, много жълто и много ограничено.
Няма как да не се уплашите. Не изглежда добре.
Мислиш позитивно и си казваш:
"Да, ще е чудесно, ще стане хубаво".
Противно е да го правиш. Противно е да пръскаш човек със запалим газ.
Нали? Но трябва да го планираш, да го направиш,
да го покажеш на Раули. Обличаме манекени,
слагаме ги, палим ги, показваме как горят,
харесва му, не му харесва.
И после минаваме на живи хора. - Камера!
Едно, две, три, четири, пет, шест,
седем, осем, девет, десет.
Гаси!
Внимаваш, когато гасиш хора,
да не духнеш пламъка и да запалиш някой друг.
Не са угасени, гори доста дълго.
Покриваме ги със студени кърпи и така нататък.
Само за да ги охладим.
Ако направят така, знаем, че всичко е наред.
Скоро няма да стана каскадьор.
Лудост е. Усещам горещината оттук.
Запалете ги!
Винаги е по-хубаво да правиш нещата пред камера.
Огънят е едно от нещата,
понеже реагира на вятър и движение, и е много трудно...
Още не може да бъде пресъздаден убедително на компютър,
със сигурност не и цялостно.
Можеш да го увеличиш, но не можеш да заместиш живия огън, поне засега.
Може би след 20 години няма да палим хора,
но сега, слава богу, вече можем да го правим по-добре.
Корав си. - Благодаря, Лев. Браво!
С МОРСКИ ДИМ ОПУШИ ГИ, ЩОМ ГИ ХВАНЕШ
Адам се прибира, след като цял ден е ловил риба
и Морски дим го подгонва.
Гледаш сториборда и си казваш: "Не е толкова страшно.
Чакай! Продължава. Има още.
Нови и нови кадри".
Винаги планираме маршрута според обстановката.
И често е най-неудобният
или необичайният за изпълнителя.
Клинтън е фантастичен актьор, прекрасен атлет, сам си прави каскадите.
Предложихме му дубльор, но той отказа.
Когато актьорите сами си правят каскадите, аз стоя на монитора ето така...
Клинтън беше толкова развълнуван и в такава отлична форма.
Опитахме с дълги кадри и дълга хореография,
само той можеше няколко пъти да тича
нагоре-надолу по хълма.
Не знам как щеше да стане с друг актьор.
Всеки път го правеше с радост.
Сцената с Морски дим беше сбъдната мечта за мен.
Какво си представяме всички като деца,
когато си фантазираме?
Винаги дракон.
Накрая се търкаля по стръмен склон.
Истински камъни са, покрихме ги с гумени.
Справи се чудесно. Винаги е по-добре да е истински човек пред камера.
От визуални ефекти се погрижиха за дракона.
Заснехме го с дрон
как тича през гората и го проследихме.
Имахме мортири на мястото, които хвърляха камъни и клечки.
Действие!
Имахме физически ефекти.
Когато драконът идва през дърветата, има какво да хвърчи в кадър,
за да не разчитаме само на цифровите аспекти.
Когато драконът се изправя лице в лице с Клинтън,
се намесват отново спецефектите, за да имаме момента,
в който Клинтън и драконът опират носове.
Направихме сториборда, предварителната визуализация и бюджета
и си казахме: "Добре, голяма сцена е". И я заснехме.
Мина удивително добре.
При монтажа се получи толкова хубаво, че стана двойно по-дълга.
Имахме двойно повече кадри с дракона.
Всеки кадър с дракон е много скъп.
Все едно имаш дракон.
Сцената е невероятно динамична.
Заснехме я по същия начин,
по който и Дарклин, преди да изгори.
Спряхме там, където Морски дим се приближава до Адам...
за да се чудят зрителите какво следва.
Превод: Anna Hristova