Jeg løb rundt hele dagen med Seasmoke.
Alt kan jo gå galt, men det gør det ikke.
Sikkerheden på "House of the Dragon" er rigtig fin.
Tænk, at de slap af sted med det.
Jeg var så heldig at opleve det.
Vi er altid klar til det, de kaster efter os.
Jeg er Targaryen, skat. Ikke også?
Da jeg fik manus og indså, at Paddy var med i to scener, blev jeg...
Jeg blev ellevild.
Sagde du det?
"Arving for en dag?"
Jeg elsker Paddy. Og jeg savner ham virkelig.
Jeg savner det, han tilførte serien og stemningen -
og alt det udenom.
- Er den i kassen? Skønt. - Tak.
DRØMME GÅR I OPFYLDELSE
Ryan antydede, at jeg kom tilbage. "Hvordan vil du dog gøre det?"
Og den første dag, jeg kom tilbage, var der flere, der var lidt...
Man kunne mærke reaktionen. "Kongen er her."
Det var lidt mærkeligt.
Og de her gigantiske statuer...
Efter ens død bliver man til en gigantisk skulptur.
Jeg gik forbi den 20 gange -
før jeg lagde mærke til den og sagde...
Jeg har sagt det til min kone.
Hun sagde: "Fantastisk. Må vi få den?"
"Nej," sagde jeg.
"Den kan ikke stå ude i haven. Man sgu da se den fra rummet."
Hvis vi ikke bygger en miniudgave -
så har vi ingen mulighed for at rette vores fejl.
Når vi så bygger den store, har vi styr på det.
Vores chefskulptør ramte totalt plet med ligheden -
men når man arbejder med en polystyrenblok på 4x4 meter -
er det ikke altid så nemt at få det til at ligne.
Det er meget sværere, når det skal ligne nogen.
For det er nemt at ramme alle ansigtets kendetegn -
uden at det faktisk ligner dem.
Det var rart at føle sig stolt af noget, man har arbejdet på.
Daemons drømme er et interessant aspekt ved den her sæson.
Det var vist meget vigtigt både for Paddy og Matt -
at give drømmene en virkelighedsfølelse.
Der er den anden drøm, hvor han møder Viserys -
der sørger over dronning Aemma og deres søn -
efter det tragiske kejsersnit i første sæson.
Hvorfor er min søn indhyllet i en klud?
- Det er scenen, ikke? - Jo.
Fordi De Tavse Søstre-kulissen havde en væg med stearinlys -
var udfordringen for os -
at de altid skulle være tændt, men de gik ud.
Da vi kom om morgenen, sagde Vanja:
"Lysene skal være tændt hele dagen, for de er vores lyskilde."
"Skal lysene være tændt hele dagen?"
Og Vanja sagde: "Ja."
Vi kunne kun arbejde, når alle lysene var tændt.
Vi kunne ikke træffe beslutninger, før lysene var tændt.
Alle de stearinlys.
Jeg har svært ved at tro, at der er flere stearinlys i landet -
efter vi hamstrede dem alle sammen.
Men jeg var ikke nervøs, for jeg følte mig tryg nok.
Så sammenlignet med nogle af de andre ting, vi lavede ...
Det her virkede sikkert.
Det skide hår går op i...
Pas på håret.
SÆT OPTØJERNE I GANG
Vi var i Cáceres, hvor vi filmede uden for borgen -
som har en stejl trappe, der går ned foran.
Rickard Thorne henter Alicent -
og de går ud og mødes af en stor folkemængde.
Det var en ret udfordrende scene.
Femten til 20 heste, 180 statister og kun halvanden dag -
og nu går solen ned.
Jeg bemærkede virkelig den lidenskab og kærlighed -
som baggrundskunstnerne arbejder med.
De tager det meget alvorligt -
og de går virkelig efter at give den 100%.
Vi beder dem om at skabe små historier i scenen -
hvor de skændes om mad -
eller har samtaler eller løber i forskellige retninger.
En af vores første beslutninger for scenen med optøjerne -
var at optage den i en form for dokumentarstil.
Som om vi var journalister i folkemængden -
med håndholdte kameraer og telelinser.
Det kunne kun gøres, fordi stuntkoordinatorerne -
og instruktionen af folkemængden var så realistisk -
at det rent faktisk var muligt.
Vi ville bruge så mange kameraer som muligt -
så hun kan løbe ned ad trappen og frit bevæge sig -
uden at vi skulle afbryde og skifte vinkler og kameraer.
Andrij ønskede, at Alicent blev overdynget af fisk.
Det kunne ikke være gode fisk, for de ville blive spist.
Vi var lidt bekymrede over alle de gange, vi ramte Olivia med fiskene.
Selv om det var rekvisitter, var det stadig ulækkert.
Vi havde methocel, som vi blandede til den her lyserøde og grå slim.
Så udnævnte vi en af stuntfolkene til fiskekaster.
Olivia er ikke kun en dygtig skuespillerinde -
men giver også meget tilbage.
"Bare ram mig med fisken. Vi behøver ikke en stand-in."
Den, som kastede med fisken, havde spillet professionel cricket.
Når jeg siger, at mit hoved drejede 360 grader, så overdriver jeg ikke.
Vi havde kastet én fisk, og jeg tænkte: "Det var godt."
Men Andrij var ikke helt tilfreds, og han ville have en gang mere.
Andet kast var rigtig slimet og vådt. Men vi fik den, så det var det værd.
De løb ned ad trappen hele dagen.
"Hvor mange gange skal vi gøre det?"
Vi løb op og ned så mange gange i varmen i den her kjole.
Der er en scene, hvor Olivia falder på de sidste trin -
og det var planen, at hun skal falde mod os på en måtte.
Rowley siger: "Bare fald." "Ja, men jeg løber ned ad en trappe."
"Det skal nok gå. Bare fald."
Vi gav hende knæbeskyttere på, og hun var meget overbevisende.
Hvis det ikke går med skuespillet, så kan hun arbejde for os.
Det var fint nok.
Midt i sekvensen er der en ældre mand, der beder om mad -
og han er spillet af en erfaren stuntmand, Terry Cade.
Han er midt i 70'erne og stadig i gang.
Han tager fat i Alicent -
og får hånden hugget af af en af livvagterne.
Det er det, der får mængden til at gå helt amok.
Vi fik armen fra proteseafdelingen -
og vi brugte den til optagelsen, hvor armen rammer jorden.
Vi filmede den på en blue screen -
og så et, hvor Terry tager fat i Olivia -
og så et med sværdet, der hugger nedad.
Action!
Så det er en kombination af optagelser -
som samlet giver sådan en effekt.
Manden, der får hugget armen af, fylder intet i manus -
så man bruger meget energi på sådan et kort øjeblik.
Der eskalerede det vist. Nogen mistede lige sin arm.
Det var sjovt. Jeg kiggede på Phia, da vi løb ned -
og hun smilede over hele ansigtet.
Det var et adrenalinsus ligesom på en rutsjebane.
Hver gang føltes det virkeligt -
for hvis jeg standsede, så blev jeg løbet ned.
Det var skræmmende.
Men jeg får ikke lov til at løbe så meget rundt -
så det var rigtig sjovt.
Drengen er en løgner
Proteseholdet, stuntfolkene og Olivias præstation -
var en fantastisk indsats.
Som instruktør gennemgår man alle følelserne.
Forhåbentlig ender man lettet eller tilfreds.
Den følelse havde jeg til sidst.
Okay, så holder vi frokostpause. Tak!
SØLVHÅRET ER LIGE MEGET
Alyn og Addam af Hull er Corlys' uægte sønner.
Og de har forskellige holdninger til Corlys.
Alyn har fået Targaryen-blodet.
Hans sølvfarvede hår -
skal barberes hver eneste dag, så ingen genkender det.
Problemet er, at man kun kan kronrage sig én gang -
og så skal man vente på, at håret vokser ud.
Jeg tænkte: "Hvordan vil de gøre det?"
Da jeg læste manus, tænkte jeg: "Hvordan skal vi gøre det her?"
Scenen, hvor Alyn af Hull kronrager sig, var nok en af de sværeste i afsnittet.
Vi havde lige så mange møder om optøjerne i Spanien -
som kronragningen.
Vores hår- og makeuphold er noget særligt.
De fandt på en fed idé med at spraye mit hoved med hvidt hår.
Det klæbede til huden.
Vi havde en sløv ragekniv, som jeg fjernede håret med.
Det ser fedt ud.
Vi brugte en stand-in, som kommer fra rekvisitafdelingen -
som matchede Abubakar og hans hår ret godt.
Vi havde skønne Stef fra filmholdet -
som bare gik og passede sig selv.
Han blev vist scannet af Waldo for at blive en rottefænger.
Når man ser nogen blive klippet, så er det en stand-in.
Jeg har aldrig været kronraget før.
Men det er noget, Alyn har gjort dagligt -
så det skulle se meget rituelt ud.
Vi fik en af barbererne til at komme og vise os, hvordan man gjorde.
Klingen skal vel være våd?
Så jeg fugter klingen, og så bevæger jeg den mod hårene ...
- Nej, det er håret. - Jeg fugter håret, så det er vådt.
Da jeg havde fagfolk til at lære mig det -
behøvede jeg ikke tænke så meget over det.
Jeg skulle kun tænke på scenen.
Vi klipper fra Abu og bruger nærbilledet af Stefan -
og så bruger vi Marks hånd til at vise ragekniven.
Det krævede fire personer for at få den scene.
Efter det her vil jeg ikke kunne gå rundt med hænderne fremme -
for alle vil bemærke det og sige: "Det er jo hænderne!"
Selv jeg er sådan:
"Hvorfor barberer du det smukke hår af?"
Hvis det var mit hår, ville jeg vise det frem.
- Ret dig op. - Ja.
Vær stolt.
Rhaenyra er desperat for at finde en dragerytter -
og kigger i templets arkiver -
og opdager, at Darklynerne er beslægtet med Targaryenerne.
Hun mener, at det er en god idé at sætte Darklyn sammen med Seasmoke.
Vi fornemmer, at Seasmoke savner sit rytterbånd.
Derfor tænker Rhaenyra, at han måske er ensom -
og prøver at give ham en ledsager i Ser Steffon Darklyn -
som så bliver Ser Steffon Sparklyn.
Dragonmont-hulen blev ændret meget -
for at få den rigtige plads og højde til kranbanen -
så vi kunne bygge udsugningssystemerne til ilden.
Så teknisk og logistisk set var der meget at gøre.
Dragonmont er et stort hulesystem.
Hvordan forbinder man den til menneskenes Dragonstone?
Der kunne være en kranbane i hulen -
hvor dragerne kunne gå hen, og så kunne man stige op og ned.
Kulissen er bygget af Jim Clay og hænger fem meter oppe i luften.
I begyndelsen forstod folk ikke, hvorfor den var så højt oppe -
men når man står oppe på den, forstår man det.
Det er skræmmende.
Den var så højt oppe, at vi både skulle tænke på ilden -
og passe på, at ingen faldt ned.
Det var første gang, Rhaenyra gjorde forsøget -
og vi vidste ikke, hvad der ville ske med Darklyn.
Tanken var, at vi skulle blive lige så chokerede over hans død -
som Rhaenyra blev.
Synes I, at den her ligner mig? Synes I...?
Næsen er...
Den er måske lidt større, ikke?
Stuntmasker beskytter stuntmanden.
Det er et tykt silikonelag -
så vi kan aldrig få den til at ligne -
en person, der ikke er blevet angrebet af bier.
Giv os din bedste Michael Myers.
Men når der først er ild i dem -
så ser man kun hans sorte hår og to ører.
Resten er overladt til fantasien.
I sæson otte af "Game of Thrones" lærte vi, at de her masker -
var som en beskyttelsesmaske på grund af silikonen.
I år vidste vi, hvad vi skulle gøre.
Vi antog, at folk havde været omsluttet af flammer -
så de ville være forbrændte og have mistet håret.
Vi fik Waldos hold til at lave masker, der dækkede ørerne -
for det er altid ørerne, der brænder, hvis man ikke har en maske -
helt om i nakken.
På den måde kunne vi sætte ild til folk uden masker på.
Det var lidt af et gennembrud for os.
Flammer! Action!
Jeg tror, at kniven allerede er på.
Det er proteser oven på proteser. Så den skal fæstnes på halsen først.
Vi havde en slange, der løb ned ad ryggen -
og ud ad buksebenet med en pumpe, og mens han brænder -
skal han finde sit mærke, skære den over og falde om -
og så vælter det hele ud.
Det var Levin. Det var bare ét mere for os -
men Levin skal ramme alle mærkerne, mens han brænder.
Han kan jo ikke se, hvad han laver.
Ja, ros til Levin.
- Er du okay, Levin? - Alt okay?
Jeg troede, at jeg var frisk på det meste -
men da jeg så det, tænkte jeg:
"Jeg vil faktisk helst ikke sættes i brand."
Vi laver selv den brændbare gelé.
Det er næsten som en slags beskyttelse.
Det er kun overfladen, der brænder.
De smører geléen på indenunder og oven på kostumet.
Og så maler effektfolkene det med IPA og alkohol, og så kører det ellers.
Vi tænder dem med en flammekaster. Skræmmende.
Vi skød oppe fra et podium med et pulver, næsten ligesom pollen.
Det bliver skudt ud og antændt samtidig -
og så brænder det meget rent og gult og afgrænset.
Man må dog ikke gå i panik. Det ser ikke godt ud.
Man skal være positiv og sådan:
"Ja, det bliver fedt. Det bliver fint."
Det føles så forkert at sprøjte nogen til med antændt gas.
Ikke? Men det skal planlægges og bygges -
og vises til Rowley. Vi har dukker, som vi klæder ud -
og sprøjter til, så han kan se, hvordan det brænder -
og om han kan lide det eller ej ...
- Og så gør vi det med mennesker. - Action!
En. To. Tre. Fire. Fem. Seks.
Syv. Otte. Ni. Ti.
Sluk, sluk, sluk!
Man skal passe på, når man slukker folk.
Man kan komme til at blæse brændende materiale hen på andre.
Hvis de ikke slukkes, så ville de brænde videre.
Så lægger vi kolde håndklæder og den slags på dem.
Men hvis de gør det her, så er de okay.
Jeg bliver ikke stuntmand foreløbig.
Det er vanvid. Jeg kunne mærke varmen helt herover.
Og tænd dem!
Det er altid bedst at filme rigtigt.
Ild er en af de ting, som -
fordi den reagerer på vind og bevægelse, er virkelig vanskelig ...
Jeg synes ikke, det er overbevisende nok med computereffekter -
især ikke, hvis det er al ilden.
Man kan forstærke den, men man kan ikke erstatte ægte ild endnu.
Om 20 år behøver vi måske ikke længere at sætte ild til folk -
men lige nu gør vi det bedre selv.
Tak, Lev. Godt gået.
SEASMOKE GÅR OP I RØG
Addam går hjem efter en dags fiskeri -
og så har vi en jagtsekvens mellem ham og Seasmoke.
Man ser storyboardet og tænker: "Det er ikke slemt."
Hov, det fortsætter jo. Og fortsætter...
Og det bliver ved og ved."
Vi planlagde ruten i forhold til baggrunden, som vi plejer.
Og det er som regel den rute, der er mest besværlig -
for skuespilleren.
Clinton, en dygtig skuespiller og atlet, udførte alle sine egne stunts.
Vi havde en stunt double til ham, men han ville selv.
Når skuespillere vil udføre egne stunts, står jeg ved skærmen og ...
Clinton er i sådan en god fysisk form.
Vi havde mange long-takes og omfattende koreografier -
og det skulle gentages flere gange, og der skulle løbes op ad bakker -
og ned ad bakker. Det kunne kun han have gjort.
Vi kunne ikke gøre det med andre.
Og han gjorde det med glæde.
Scenen med Seasmoke var en drøm, der gik i opfyldelse.
Hvad er det, som ethvert barn drømmer om?
Det er altid en drage.
Vi har en scene til sidst, hvor han falder ned ad en skrænt.
Det var en rigtig klippeskrænt, som vi dækkede med gummi.
Han klarede det så flot. Det er altid bedre, når det er den rigtige person.
Dragen over ham blev lavet med computereffekter.
Så filmede vi ham med en drone -
så vi havde et droneskud, hvor vi følger ham i skoven -
og så havde vi nogle kanoner, som skød grene og træstumper ud.
Action!
Vi havde mange fysiske effekter.
Når dragen kommer ud af træerne, havde vi træstykker, der fløj rundt -
så hele den sekvens ikke var lutter digitale effekter.
Og da dragen står ansigt til ansigt med Clinton -
hopper vi over til VFX, så vi kan få et øjeblik -
hvor de står over for hinanden.
Da vi storyboardede sekvensen og lavede previz og budget -
tænkte vi: "Den her bliver stor."
Det gik bare så godt.
Men i postproduktionen var den så god, at scenen blev dobbelt så lang.
Så vi fik dobbelt så mange skud af dragen.
Og jeg kan love jer for, at hvert eneste drageskud er dyrt.
Det er næsten som at eje en drage.
Scenen er meget dynamisk.
Vi optog den på samme måde -
som vi optog scenen med Darklyn, hvor han bliver brændt.
Og i det øjeblik, hvor Seasmoke nærmer sig Addam, klipper vi væk...
...og efterlader publikum med en cliffhanger.
Oversat af: Maja Axholt