Jeg løp hele dagen med Seasmoke.
Ting kan gå galt, men det gjør de ikke.
Det er gode sikkerhetstiltak.
De slapp unna med det.
Jeg var så heldig som fikk se det selv.
Vi er klare for alt de kommer med.
Jeg er en Targaryen, baby. Skjønner du?
Da jeg fikk manuset og så at Paddy var i to av scenene mine,-
ble jeg veldig glad.
Sa du det?
Arvingen for en dag.
Jeg elsker Paddy og savner ham.
Jeg savner det han tilførte serien og settet,-
ting du ikke ser på kamera.
Har du noen bilder? Takk.
DRØMMER GÅR I OPPFYLLELSE
Ryan hadde hintet om min retur. Jeg tenkte: "Hvordan skal du klare det?"
Og da jeg kom på settet første dagen, var det folk der som var litt...
Du kunne føle reaksjonen: "Kongen er her." Det var ganske rart.
Jeg så digre statuer. Nå som jeg var død, var det digre utskjæringer av meg.
Jeg hadde gått forbi den 20 ganger, men så så jeg den og tenkte: "Jøss."
Jeg fortalte kona mi om det.
Hun sa: "Flott. Kan vi få den?" Jeg sa nei.
"Vi kan ikke ha den i hagen. Man ser den fra verdensrommet."
Hvis vi ikke bygger en liten versjon,-
har vi ikke en rask måte å rette opp feilene våre på.
Da vet vi hva vi skal gjøre med den store versjonen.
Sjefsskulptøren vår fikk den til å likne perfekt.
Når man jobber med et stykke isopor på 4 ganger 4 meter,-
er det ikke lett å få til likskap.
Det er ekstra vanskelig når det må likne på noen,-
for det er lett å få til ansiktstrekkene uten at det likner på personen.
Det var flott å føle seg stolt av noe du har jobbet med.
Daemons drømmer er et interessant innslag denne sesongen.
Det var viktig for både Paddy og Matt at drømmene var knyttet til virkeligheten.
Det er den andre drømmen der han møter Viserys,-
som sørger over dronning Aemma og sønnen deres-
etter det tragiske keisersnittet i første sesong.
Hvorfor er sønnen min pakket inn i en skitten fille?
- Der har vi scenen, hva? - Ja.
"De tause søstrene"-settet har en vegg med stearinlys.
Utfordringen vår var at alle måtte være tent hele tiden, men de brant ned.
Vi kom inn om morgenen, og Vanja sa:
"Stearinlysene må være tent hele dagen, for jeg bruker dem til lyssettingen."
"Må lysene brenne hele dagen?" Og Vanja sa ja.
Vi kunne bare jobbe når alle var tent.
Vi kunne ikke ta avgjørelser før alle lysene var tent.
Så mange stearinlys. Det kan ikke være igjen flere lys i England-
etter at vi kom innom som stearinlysparasitter.
Jeg visste at jeg var i gode hender.
Sammenliknet med noe av fyrverkeriet vi har gjort, virket dette veldig trygt.
Se, håret kommer til å...
Pass på håret.
VI STARTER ET OPPRØR
Vi var i Cáceres, og på settet for Grand Sept,-
som har en bratt trapp som går ned foran,-
henter Rickard Alicent fra katedralen, og utenfor er en stor folkemengde.
Det var en utfordrende scene.
15-20 hester, 180 statister, halvannen dag å filme på,-
og solen går snart ned.
Det jeg la merke til, var hengivenheten, energien og kjærligheten-
statistene jobbet med.
De tok det virkelig på alvor, gikk inn i rollen sin og ga deg 100 %.
Vi ba dem skape små historier i scenen-
der de krangler om mat, prater sammen eller løper i ulike retninger.
En tidlig avgjørelse for scenen med opprøret var-
at vi ønsket å filme den nærmest i dokumentarstil.
Som om vi var reportere inni folkemengden med håndholdte kameraer og fjernlinser.
Det kunne vi bare gjøre fordi stuntkoordinasjonen-
og måten folkemengden var regissert på, var så realistisk.
Vi ville sette opp så mange kameraer som mulig,-
så hun kunne løpe ned trappen og gjøre handlingene kontinuerlig-
uten at vi avbrøt for å filme fra ulike vinkler.
Andrij ville se Alicent bombardert med fisk av det sultende folket.
Det kunne ikke være bra fisk. Da hadde de spist den.
Vi var bekymret for hvor mange ganger vi måtte kaste fisk på Olivia.
Selv om det var en rekvisitt, var den ekkel.
Vi hadde metylcellulose som vi blandet til en grårosa smørje.
Så hadde vi en stuntperson som kastet fisken.
Olivia, som ikke bare er dyktig, men også en sjenerøs skuespiller, sa:
"Bare kast fisken på meg. Vi trenger ikke en stand-in."
Han som kastet fisken, hadde vært proffspiller i cricket.
Da jeg sier at hodet mitt spant rundt 360 grader, tuller jeg ikke.
Vi hadde filmet ett fiskekast, og jeg tenkte: "Det var flott."
Men Andrij ville gjøre det igjen.
Det andre treffet var skikkelig vått og ekkelt.
Vi fikk filmet det, så det var verd det.
De løp ned trappen hele dagen. "Hvor mange ganger må vi gjøre det?"
Vi løp opp og ned trappen så mange ganger i varmen, i denne kjolen.
Det er en del der Olivia faller ned trappen på slutten.
Planen var at hun skulle falle mot oss på en madrass.
Rowley sa: "Bare fall." "Men jeg løper ned en trapp."
Han sa: "Bare fall." "Ja vel", tenkte jeg.
Hun hadde knebeskyttere og gjorde et overbevisende fall.
Hun kan komme og jobbe for oss.
Det var greit nok.
Midt i sekvensen hadde vi en gammel mann som tigget om mat,-
spilt av en erfaren stuntmann som heter Terry Cade.
Han er i 70-årene og holder på ennå.
Han tar tak i Alicent, og en vakt kapper av ham hånden.
Det gjør at folkemengden blir helt vill.
Proteseteamet ga oss armen, og vi filmet den da den landet på bakken.
Vi gjør en tagning med blått erme, et der Terry tar tak i Olivia-
og da sverdet traff armen, men vi stoppet selvsagt før det.
Action!
Det blir en kombinasjon av tagninger for å få sluttproduktet for dette.
Armen blir kappet av. Det står så mye i manus.
Men du bruker mange timer på et så lite øyeblikk.
Det utartet fort, hva? Noen mistet faen meg armen.
Det var gøy. Jeg så på Phia mens vi begge løp,-
og hun hadde et digert smil om munnen.
Vi fikk et adrenalinkick, som det var en berg-og-dal-bane.
Hver gang trodde jeg nesten det var ekte,-
for hadde jeg stoppet, hadde jeg blitt nedtråkket. Det var skummelt.
Jeg får ikke løpe så mye i serien, så det var veldig gøy.
The boy's a liar
Proteseteamet, stuntteamet, Olivias bidrag... Det var godt lagarbeid.
Du går gjennom alle følelser på en dag som regissør.
Forhåpentlig avslutter du lettet eller tilfreds.
Det var definitivt den følelsen etter det.
Ok, folkens, nå tar vi lunsjpause. Takk.
SØLVGRÅTT HÅR, IKKE SÅR
Alyn og Addam av Hull, Corlys' bastardsønner.
De har ulike holdninger til Corlys.
Alyn er den som har Targaryen-blod, sølvfarget hår,-
som han må barbere bort hver dag, så ingen gjenkjenner det.
Utfordringen er at når noen barberer håret,-
må vi vente noen måneder før det vokser ut.
Jeg leste det og tenkte: "Hvordan skal de gjøre det?"
Da jeg leste manuset, tenkte jeg: "Hvordan får vi til dette?"
Hårklippescenen med Alyn av Hull var en av de vanskeligste i episoden.
Vi hadde like mange møter om opprøret som om hårklippen.
Hår- og sminketeamet er på et annet nivå.
De kom på denne kule ideen-
med å spraye hodet mitt med hvitt hår, men det sto opp.
Vi hadde et sløvt barberblad som lot meg barbere det-
med vann og fjerne det, og det ser utrolig ut.
Vi brukte en stand-in, som faktisk jobber i rekvisittavdelingen,-
som var en god match for Abubakar og håret.
Vi hadde besetningsmedlemmet Stef, og han gikk rundt som vanlig.
Han ble skannet av Waldo for å være en av rottefangerne.
Hver gang du ser noen klippe håret, er det en stand-in.
Jeg har aldri måttet barbere hodet, men dette er noe Alyn gjør hver dag.
Så jeg måtte få det til å se rituelt ut.
Vi fikk en barberer til å vise oss hvordan vi gjør det ordentlig.
Jeg antar at bladet er vått.
Så jeg har vann på bladet og barberer det nedover.
- Nei, du har vann i håret. - Så håret skal være vått.
Siden jeg hadde noen som viste meg det, slapp jeg å tenke på selve handlingen,-
bare på scenen og det jeg gjorde.
Vi klippet bort fra Abu og brukte nærbilder av Stefan,-
og så brukte vi Marks hånd til å bruke barberkniven.
Vi brukte fire personer for å få til dette.
Etter dette kan jeg ikke gå rundt med hendene mine fremme,-
for alle vil se dem og tenke: "Det er jo de hendene."
Selv jeg som Clinton tenker: "Hvorfor barbere av det fine sølvhåret?"
Jeg ville ha vært stolt av det.
Stå rakt. Vær stolt.
SER STEFFON GNISTLYN
Rhaenyra er desperat etter en dragerytter og går til arkivet i tempelet.
Der finner hun ut at Darklyn-slekten er forbundet med Targaryen-slekten.
Derfor tror hun at Darklyn passer som Seasmokes rytter.
Det føles som Seasmoke mangler et bånd.
Derfor tenker Rhaenyra at han kanskje er ensom,-
og vil gi ham en følgesvenn i form av ser Steffon Darklyn,-
som blir ser Steffon Gnistlyn.
Dragonmont-hulen gjennomgikk mange prosesser-
med tanke på nok plass, rett høyde på rampen-
og riktig ventilasjonssystem så vi kunne bruke ild.
Teknisk og logistikkmessig sett var det mye å gjøre.
Dragonmont er et hulenettverk.
Hva bygger man for å knytte det til menneskenes del?
Rampen kunne være i denne hulen, og dragene kom bort til den.
Dette settet, bygd av Jim Clay, er fem meter over bakken.
Alle lurte på hvorfor det var så høyt.
Men når du står på det, forstår du hvorfor. Det er skremmende.
Det var så høyt oppe at ikke bare måtte vi tenke på ilden,-
men også på at ingen falt av sokkelen.
Det var første gang Rhaenyra forsøkte dette.
Vi visste ikke hva som ville skje Darklyn, så tanken var-
å bli like sjokkert og overrasket over hans død som Rhaenyra ville bli.
Syns du at dette likner på meg? Jeg syns de har fått til nesen.
Den er kanskje litt større der, hva?
Stuntmasker gir beskyttelse, og de er av tykk silikon.
Det betyr at vi aldri får dem til å se ut som en person som ikke har bistikk.
Din beste Michael Myers-imitasjon.
Men så snart den brenner, ser du bare at den har svart hår og to ører.
Resten er opp til fantasien.
I sesong åtte av "Thrones" fant vi ut at proteser-
var som å ha brannmasker, for silikonet beskytter deg.
I år tenkte vi: "Vi antar at folk har blitt oppslukt av flammer"-
"og er forbrent og har mistet håret."
Vi fikk Waldos team til å lage protesemasker som dekker ørene,-
for ørene blir alltid brent når man ikke bruker maske.
Den går bakover rundt nakken, så vi kan ha folk i brann-
uten masker på, men stående. Det var nytenkende for oss.
Kniven er allerede der. Gjør sånn.
Det er protese på protese. Så vi setter på halsen først-
med en slange til såret som går langs ryggen-
og ned i buksene til en pumpe.
Når han er i brann, må han finne markøren og kutte den,-
falle på bakken, og så renner blodet ut.
Det var nok en jobb for oss, men Levin måtte treffe markørene-
mens han brenner, for han ser ikke hva han gjør.
Takk til Levin.
- Levin, går det bra? - Alt i orden?
Jeg trodde jeg var med på det meste, men da jeg så det, tenkte jeg:
"Jeg vil faktisk ikke bli påtent."
Vi står for branngeleen. Vi lager den selv.
Den beskytter. De har egen beskyttelse, men bare overflaten brenner.
De har på geleen under og over kostymet.
Så maler spesialeffektteamet dem med IPA og alkohol.
Vi tenner på dem med flammekaster, og det er skremmende.
Vi brukte et pulver som er som pollen.
Vi avfyrer det og tenner det samtidig.
Det brenner veldig rent, veldig gult og det er veldig begrenset.
Du kan ikke få panikk. Det ser ikke bra ut.
Du må være positiv og tenke: "Ja, det blir flott. Det går bra."
Det er mot instinktet å sprute noen med påtent gass.
Ikke sant? Men du må planlegge det, bygge det og vise det til Rowley.
Vi har dukker vi kler ut og sprayer med ild.
Vi viser ham hvordan det brenner, han liker det eller ikke.
- Og så bruker vi ekte folk. - Action!
Én, to, tre, fire, fem, seks,-
sju, åtte, ni, ti.
Slukk!
Du må passe på når du slukker folk,-
for du kan blåse brennende ting av dem og over på andre.
Er det ikke slukket, brenner de lenger.
Så legger vi kalde håndklær på dem for å avkjøle dem.
Gjør de sånn, har de det bra.
Jeg blir garantert ikke stuntmann med det første.
Det er helt sykt. Jeg kjente varmen helt hit.
Tenn på!
Det er alltid bedre å gjøre ting på kamera. Ild er en av dem.
Måten den reagerer på vind og bevegelse er vanskelig...
Det er ennå ikke overbevisende når det er dataanimert,-
særlig ikke om det er kun det.
Du kan forbedre den, men du kan ikke erstatte ekte ild ennå.
Om 20 år slipper vi kanskje å tenne på folk.
Men enn så lenge, gudskjelov, kan vi gjøre det bedre.
Tøff mann. Takk, Lev. Bra jobbet.
SEASMOKE DEM OM DU HAR DEM
Addam er på vei hjem etter å ha fisket, og han blir jaget av Seasmoke.
Du ser dreieboken, og den virker grei, men så fortsetter den bare.
"Scenen fortsetter. Den fortsetter."
Vi planla ruten, som alltid, med bakgrunnen i tankene.
Ofte er det ruten som er mest ukomfortabel eller vanskeligst for skuespilleren.
Clinton er en dyktig skuespiller, god atlet, som gjorde stuntene sine selv.
Vi tilbød ham en stuntmann, men han ville gjøre det.
Når en skuespiller vil det, sitter jeg sånn ved skjermen.
Clinton var så spennende, og han var i flott fysisk form.
Vi ville ha lange tagninger og lang koreografi.
Og å gjenta det et par ganger, løpe opp bakken,-
løpe ned bakken, kunne bare ha blitt gjort med ham.
Og han gjorde det med glede.
Å filme scenen med Seasmoke var som en drøm for meg.
Som barn, hva er det vi alle ser for oss når vi leker? Det er alltid en drage.
På slutten faller han ned et parti med fjellgrunn.
Det er ekte fjellgrunn som vi har dekt med gummigrunn.
Han var dyktig. Det er alltid bedre om det er på kamera og personen selv.
Spesialeffektteamet tar seg av dragen. Vi filmet ham med drone.
Vi la inn dronebilder da han løper gjennom skogen.
Vi hadde kanoner på stedet som skjøt grus og greiner.
Vi hadde fysiske effekter der dragen kom mellom trærne.
Vi hadde bilder av ting som sprengtes, så ikke alt skulle bli digitalt.
Da dragen kommer ansikt til ansikt med Clinton, brukte vi VFX-
så vi fikk øyeblikket med Clinton og dragen nese mot nese.
Da vi laget dreieboken og budsjetterte scenen, tenkte vi: "Ok, den er stor."
Så filmet vi den, og alt gikk utrolig bra.
Men i etterproduksjonen var det så bra at scenen ble doblet.
Det ble dobbelt så mange dragetagninger. Og hver dragetagning er veldig dyr.
Det er som å eie en drage.
Scenen er veldig dynamisk. Vi filmet den på en liknende måte-
som vi filmet Darklyn like før han ble brent.
I øyeblikket Seasmoke angriper Addam, kutter vi...
...og lar seerne lure på hva som skjer deretter.
Norske tekster: Nina Flesvik