Det kändes som att vara i en annan värld.
Det finns farliga gropar och slukhål.
Sången var värre än gyttjebrottningen.
-Det var en enorm utmaning att filma där. -Jag sa till Geeta att det var omöjligt.
Varenda gång tänkte jag: "Hur funkar det?"
-In med fåglarna! -Nu drar det ihop sig.
Det är så coolt.
Skådespelarna har format sina rollfigurer på ett kul sätt den här säsongen.
De har kunnat förhöja scener som redan var strålande.
Vi har fem oerhört begåvade regissörer.
Varje regissör bidrar med sitt perspektiv.
Det har varit en kul dans med dem.
Arbetsinsatserna varje dag...
Tack till alla som arbetar med serien, för de gör det så storstilat.
Alla är så skickliga på det de gör.
Jag har sån tur som får arbeta med de här människorna.
Efter två år häpnar jag fortfarande över omfattningen.
Jag känner hela tiden att jag måste nypa mig.
Det har blivit nåt större och mer storslaget än jag nånsin kunnat ana.
Det har varit otroligt. Vilken berättelse.
VILKEN SJUJÄKLA RESA
När Tyland Lannister kommer till paviljongen i Tyrosh-
-behövde vi skapa en värld där han inte kände sig hemma.
Det var en chans att utforska en ny värld.
Geeta såg potentialen och fick alla inblandade att bygga upp den världen.
Det krävdes mycket konceptarbete för att få världen att hänga ihop.
Den exotiska platsen användes för att visa att kulturen är annorlunda än i Westeros.
Med paviljongen i Tyrosh försökte jag slå an ett nytt, lokalt formspråk.
Det är ett nytt arkitektoniskt spår.
Ryan och jag funderade på vad en väster- länning skulle känna sig obekväm med.
Att behöva ta av skorna, att sitta på golvet, att omges av vilda djur.
Vi började skapa en kultur-
-och placerade Tyland i den med tanken att göra honom illa till mods.
Geeta ville presentera platsen med en vid bild av det episka landskapet.
När avsnittet börjar har de suttit där i flera timmar.
Geeta kom på idén att följa med en apa in.
Vi hade en apa: Rosie. Problemet var att Jefferson inte gillar apor.
Jag frågade apans skötare om det skulle gå bra.
"Hon är snäll, men om du tittar henne i ögonen biter hon dig i ansiktet."
-Apan lyssnade inte. -Rosie började gå mot Jefferson.
-Han hörde skötaren säga: "Nej, Rosie!" -Jag överlevde, men det var otäckt.
Amiral Lohar. Det här är Tyland Lannister.
Väl mött, lord Tywin.
Tyland.
Sharako är flottans befälhavare.
Hon är en färgstark figur som känns som saxad ur en av Georges böcker.
De frågade om jag hade några förslag för rollfiguren.
Jag sa att jag ville göra henne till en kvinnlig Svartskägg-
-och att hon skulle ha knivar överallt.
Vi tillverkade ett utsmyckat svärd till henne och åtta olika knivar.
Vi arbetade nära kostymavdelningen för att bestämma var på kroppen hon skulle ha dem.
Det behövde ingå i looken.
Hon har en väst med alla smycken, mynt och saker hon har roffat åt sig.
Jag tänker inte segla med en man som inte kan besegra mig.
I vad?
Jag utsätter honom för ett rent helvete.
Sången var värre än gyttjebrottningen.
Över Smala havet till damerna i King's Landing
-Det passade. "Han kan ju inte sjunga." -Utmärkt, lord Tyrod!
Jefferson är naturligt komisk.
Hans reaktioner på galenskaperna var riktigt underhållande.
I slutet verkar han tänka: "Vilken sjujäkla resa."
IN MED FÅGLARNA
Bankettscenen på Dragonstone med Rhaenyra och drakryttarna-
-skulle utspela sig på en ny plats.
Vi filmade i kammaren med målade bordet men utan bordet.
Vi ville att det skulle kännas som en intim festmåltid med ryttarna-
-där hon kunde berätta att de ska ut i ett krig där de kanske dör.
Kreativiteten i hantverket är fantastisk.
Pajer, kakor, efterrätter, blancmangéer.
I kontrast till Dragonstones granitblock.
Jag älskar granatäpplena, färgerna, fikonen och kronärtskockorna.
Det är så vackert. Det är som ett litet konstverk.
Jag försökte ha överdådiga färger och blommor som ljuset kunde studsa på-
-som små fickor av eld för att få nivåer med olika höjd-
-och stearinljus emellan. Det stack ut på ett vackert sätt.
Det är jobbigt att träna drakar.
Man behöver protein och kolhydrater.
Jag valde anka, vilket nog var oklokt eftersom vi åt hela dagen.
När skådespelare ska äta i scenen-
-brukar de ta ett halvt hallon.
Jag har hallon och björnbär.
Jag tänkte att det skulle bli många tagningar, så jag valde bär.
Jag åt säkert sju kartonger bär.
I King's Landning åt vi inte kött på flera månader, men plötsligt fick vi det.
Jag åt nog fem skivor anka i varje tagning.
Innan vi ens kommit halvvägs var han fullproppad med anka.
Tack så mycket. Åh, sagolikt.
Jag satt bara där med mina bär.
Jag behöver inte äta nåt i kväll.
När man är killen som säger "fler småfåglar"...
Och några småfåglar till!
Då måste man fan äta dem när de kommer.
-In med fåglarna! -Tom åt två fåglar per tagning.
Fler småfåglar, sa jag!
-Vi är på fågel åtta eller nio. -Han åt så många vaktlar!
Efter ett tag inser man: "Mitt jobb är att äta fåglar i dag."
Det är sexton, sjutton nu. "Jag fortsätter tills jag spyr."
Han verkade inte lida, men han kanske bara är en bra skådespelare.
Tjugo. Jag ska verka så hungrig att ni själva vill äta fåglarna.
-Tjugofyra. -Nån gång måste han sluta.
Det var över 30 vaktlar.
Fler småfåglar, sa jag!
En riddare uppför sig värdigt vid drottningens bord.
Bäst att göra mig till riddare, då.
DET ÄR SÅ COOLT!
Att komma in i säsong två och få äran att regissera de sista synerna var otroligt.
Vill ni veta vad som är er givet?
Vi ville ge Daemon en entydig upplevelse.
Synerna ändrar hans syn på världen.
Ryan och Sara satte ihop en lista på allt som synerna skulle innehålla.
Sen fick jag binda samman och stilisera allt.
Vi tog fram en tablå som berättade historien effektivt och kännbart.
Vi filmade början ur en skräckvargs perspektiv i en snöig skog.
En våg av vita vålnader närmar sig, och man nästan krockar med dem.
Det är så coolt.
Inför scenen med de vita vålnaderna gick vi tillbaka till "Game of Thrones".
Vi tittade på deras ögon, och vi tittade på smink och kostym.
Vi hade medarbetare som hade arbetat med de vita vålnaderna i "Game of Thrones"-
-och som visste vilka färger vi skulle använda för att vara konsekventa.
När vi visste att vi skulle filma en vit vålnad tänkte vi på Paul Casey.
Han är rörelseaktör och rör sig på ett väldigt kontrollerat sätt.
Paul är enastående. En veteran när det gäller proteser.
Han står som en staty när man applicerar saker.
-Vi behöver börja med grunderna. -Tajmingen, ja.
Det var mycket liv. När Paul kom med sin vålnadssminkning blev det mycket sorl.
Plötsligt var det 150 personer där. De ville bara se vålnaderna, men jag fattar.
Ett, två, tre, fyra, fem. Klappa.
Det var tjugo odöda med huggsår i ansiktet-
-med löskinder, kontaktlinser och tandproteser.
Här är en vit vålnad där tänderna ingår i bysten.
Kostymavdelningen fick göra vissa områden gröna-
-så att de kan se ut som skelett eller kroppsdelar som saknas.
Det blir en mäktig del av seriens final.
Ögonblicket med de vita vålnaderna påminde mig om varför jag älskar Georges böcker.
Och varför jag älskar den här berättelsens värld.
Sekvensen visar hur säsongen hänger ihop med framtiden-
-och att det som sker nu påverkar framtida händelser.
Daemon hittar äggen. Sen får vi se hans vision av Daenerys ägg i elden-
-som är fossiliserade och täckta av lavar.
Vi har gjort så att de glittrar och skiner så att man tror att de kan kläckas-
-och vi får visa Danys ägg igen som är kända från "Game of Thrones".
Alla episka grundstenar från "Game of Thrones" är med.
Geeta lyckades foga samman dem till en berättelse-
-i en och samma narrativa båge.
Det för samman olika element i den här fantastiska serien som vi är med i.
Det är spännande.
Du kan din roll.
I DIMMA OCH DIS
Ett meddelande från Harrenhal, ers nåd.
Daemon har samlat sin armé, men ser Simon befarar ett förräderi.
Harrenhal ligger i Flodlandet och är ofta höljt i dimma och dis.
När en linjeproducent visade oss platsen sa vi att Harrenhal skulle ligga där.
Jag älskade Wales. Landskapet är otroligt.
Platsen var fantastisk. Det kändes som att vara i en annan värld.
Jag hade vissa tankar om Harrenhal innan vi for till Wales-
-men platserna i Wales bidrog absolut till gestaltningen.
Det var en perfekt plats för ett ensamt slott i ett helt öde, episkt landskap.
Addam. Följ med mig.
Daemon och Rhaenyra kommer till Harrenhal med drake.
Inflygningen till Harrenhal jobbade vi mycket med i förvisualiseringen-
-men när vi väl hade en plats tittade vi med drönare hur inflygningen skulle bli.
Det var komplicerat när Rhaenyra skulle flyga in.
Harrenhal är så stort, och vi ville fånga den skalan-
-men även ön och sjön Gudsögat.
När hon flyger runt Harrenhal ser hon mängder av krigare.
Med visuella effekter blev det flera tusen.
I böckerna består arméerna av 30 000 krigare.
Vi räknade ut hur många tält som skulle behövas för dessa 30 000.
Det är en enorm skala på arméerna.
Det fanns en magnifik ramp i stenbrottet.
Vi ville ha med rampen i scenen. Därifrån har man en fantastisk utsikt över dalen-
-men vi behövde specialtillstånd för att få upp alla på rampen som är rätt farlig.
Det finns farliga gropar och slukhål-
-och stenschakt och avrinningar.
När man lämnar de vanliga vägarna och är på en smal väg på ett berg-
-blir det krångligt med all infrastruktur som krävs för en sån här serie.
Det var enormt utmanande, men det var det värt.
Efter såna dagar tänker man: "Vi klarade det!"
Välkommen till Harrenhal, min drottning. Jag förväntade mig inte att se er här.
När Daemon knäböjde för Rhaenyra gjorde vi det med bluescreen.
Vi använde höga kranar: en på 21 meter och en på 12 meter.
Vi tänkte på scenen med kungen i Norden med Jon Snow-
-och förra säsongen när Aegon kröntes.
Det finns många scener med svärd i luften i filmhistorien och "Game of Thrones".
Vi hade mycket folk, men det behövde vara en hel armé.
Vi filmade olika delar av armén-
-för att mångfaldiga den och göra den mycket, mycket större.
Vi har också slottsmiljön utanför fönstren.
Torn och andra arkitektoniska inslag.
När de visuella effekterna har lagts till lär det bli en spektakulär sekvens.
Vi strider för vår drottning! Krig!
Mina damer och herrar, där är Emma klar för säsongen.
EN OMÖJLIG TAGNING
Jag skulle ta min dotter och hennes barn och lämna allt bakom mig.
Det är för sent.
Vi avslutar säsongen med Rhaenyra som tvingas ta det tunga beslutet-
-om hon ska gå vidare med kriget eller lita på Alicent och inta tronen.
Gå.
Vi lämnar den intima stunden för att påminna om att arméer är på marsch-
-och att tunga pjäser rör sig på schackbrädet.
Montaget var spännande att läsa. Mycket episkt.
Vi gjorde först en storyboard över förloppet-
-och vi ville att kameran skulle röra sig och visa den episka skalan.
Vi utformade specifika tagningar för de olika arméerna.
När vi gjorde storyboarden för bron sa jag till Geeta:
"Det blir en omöjlig tagning. Jag vet inte hur vi ska lösa det."
Vi förvisualiserade det och sa: "Det går nog inte att filma."
Ibland måste man bygga nåt, vilket vi gjorde.
Jag beskrev kamerarörelserna vi ville ha.
Tillsammans med teamet löste vi det.
Min strålande chefspassare Alex Fraser-
-utformade ett vajersystem som styrdes med en dolly.
Jag hade två parallella spår, 72 block och 1 800 meter vajer.
Det blev precis som vi ville.
Tre, två, ett, tagning.
Vi började cirka 18-21 meter över bron.
Vi lät kameran närma sig armén och sänkas mer och mer med hjälp av dollys.
En passare flyttade kameran på vajern. En annan sänkte den.
Alex fångade kameran, och sen gjorde vi en panorering.
Jag tittade i monitorn på hur kameran rörde sig genom ledet.
Varenda gång tänkte jag: "Hur är det möjligt?" Det var en otrolig tagning.
Folk kommer nog att undra ett tag.
Sen sänker vi kameran och ser kängorna passera.
Ungefär 40-50 soldater.
De gav oss en svår utmaning.
Jag var stolt över att passar- och kamerateamet klarade den.
Det är en spektakulär tagning precis i säsongens slut.
Det blir ett starkt ögonblick i slutet av avsnittet när vi hoppar mellan personerna.
När man klipper ihop allt vill man att folk får rysningar-
-och att alla får nåt att minnas i väntan på nästa säsong.
Serien säger: "Ni måste komma tillbaka och se vad som händer härnäst."
Slutet av avsnittet är som en kokande gryta.
Det är spännande att det nu finns så många drakryttare.
Det ser inte jättebra ut för gröna laget.
Man ska inte satsa allt på ett lag. Pendeln kan svänga snabbt.
Nu drar det ihop sig. Mer säger jag inte.
Det har varit en otrolig upplevelse att se våra manus få liv.
Att se hundratals personer bidra med sina talanger gör en tacksam och upprymd.
Det är en unik upplevelse.
Jag känner stor tacksamhet och respekt för era talanger, insatser och hängivenhet-
-och jag blir rörd av att alla fortfarande ler.
Jag känner mig som Ulf precis innan Silvervinge hittar honom.
Jag har sprungit genom en mörk grotta. Jag är trött, men jag har tyglat draken-
-och är stolt över manusförfattarna, regissörerna, skådespelarna och teamet.
Översättning: Erik Swahn