www.titlovi.com
O, bože.
O, bože! -Jebem ti sve!
Naslonili su se jedno na drugo na hladnom noćnom vazduhu.
U tom trenutku mogli su biti poslednja dva čoveka na svetu.
I verovali su jedno drugom više nego što su verovali sebi.
Šta misliš za sad?
Mislim da je baš zanimljivo.
Sviđa mi se što pišeš o ljudima u situacijama s kojima mogu da se poistovete.
Mislim da je to stvarno dobro. -Samo mi reci, šta mu fali?
Samo mi deluje malo...
Ne znam, kao... preterano.
Ne znam. Ono što čujem je da
treba da ostanem da predajem na koledžu i zaboravim na pisanje romana,
jer svaki profesor sa koledža
želi da postane pisac. -To nisam rekla.
Znači samo sam još jedan jadan kliše.
Nikad to ne bih rekla. Podržavam te bezuslovno.
Znam.
J E Z E R O K O S T I J U
Preveo: Dr IggY
O, bože, nisam ni shvatila koliko je ovo mesto ogromno.
Selidba preko cele zemlje je baš stresna. Samo hoću da se opustim ovaj vikend.
Sećaš li se šta si mi rekao prve noći kad smo spavali zajedno?
Rekao sam: „Žao mi je, to mi se nikad ranije nije desilo.
Samo zato što si tako prelepa.“
Ne, mislim pre toga. Sećaš li se o čemu smo pričali?...
Podseti me. -Pričali smo o kulturi otkazivanja,
i rekao si da će naša generacija uništiti umetnički izraz
jer smo previše zauzeti time da se zgražavamo
nad svime što ne uklapa u naš pogled na svet.
To je bio prilično jak stav. -Znam. - Nije ni čudo što si se zaljubila u mene.
Pa zašto onda ne rizikuješ? -Molim?
Ne moraš da igraš na sigurno. Možeš da iznerviraš ljude.
Možeš da im povrediš osećanja.
Ko ih jebe ako im se ne sviđa. -U redu. -U redu?
Ko ih jebe. -Ko ih jebe.
Imaš li kod? -Da. Evo ga.
O, bože!
Ludilo od kuće.
Kako mi ovo uopšte možemo da priuštimo? -Znam da si rekla da moramo da štedimo,
ali nismo mogli svaku noć na putu da
provedemo u bednim hotelima. Zaslužuješ ovo.
Dobro, ali ovo mora da nam bude poslednji luksuz, jer živimo od jedne plate.
Ovaj vikend je naša poslednja šansa da provedemo vreme zajedno
pre nego što ja odem da radim, a ti počneš novi posao.
Da li ti ikad padne na pamet da kuće poput ove imaju skrivene kamere?
Kad sam rezervisao, čekirao sam posebno opciju „bez perverznog domaćina“.
Baš si sladak.
O, bože, idem da pogledam napolje. Opa, ima i čamac.
Zdravo. -Proglašavam ovaj vikend „odeća po izboru“.
Vidim. Go si. -Da. Sad odmah?
Da. Ne moramo. -Ne.
Htela sam da zakažem sastanak i sa njim. -U redu.
Samo da razgovaramo... o, poslu. -Dobro.
Da. -Da. -Dakle, ja ću samo... -Da. -Zdravo, gospodine.
Prošlo je mnogo vremena. Nedostajao si mi. Hoćeš li poljubac?
Dobro.
Imam iznenađenje za tebe. -Kakvo iznenađenje?
Svršiću. A ti?
Da. -Da. -Da? U redu.
Izvini. Izvini.
Jebeš me. Ovo mesto je ogromno. -Ludilo.
Zdravo. -O, jebote. Još čistite? Sranje.
Zdravo. -Zdravo.
Jesmo li na pogrešnom mestu? - Pa, mislim, QR kod je radio na vratima.
Prijava je bila u podne. -Izvinite.
Mislim da postoji neka vrsta nesporazuma...
Pa, da. -Jer smo mi... Mi imamo ovu kuću za vikend. -Da.
Pa, to nije dobro, zar ne?
Jer smo i mi rezervisali ovu kuću za vikend.
Ma nemoj zajebavati.
Jebote. -Domaćinima ne bi smelo
da bude dozvoljeno da oglašavaju na više aplikacija. Tako nastaju ova sranja.
Da. Nema hotela u krugu od 80 kilometara.
Šta hoćeš da radimo? -Obožavam ovo mesto. -Ostavio sam poruku domaćinu.
Nadam se da će uskoro pozvati. -Jebote.
Da. Kamen, papir, makaze. Da odlučimo ko ostaje?
Važi.
Dobro, hajde. Dva od tri? -Može. -U redu.
U redu. Možemo li da nađemo malo zrelije rešenje?
Naravno. -Gledaj.
Oboje imamo kod za ulazna vrata. Oboje imamo rezervaciju.
Očigledno ćemo dobiti povraćaj zbog ovog sranja.
Ovde ima gomila spavaćih soba.
Šta, predlažeš da delimo kuću sa potpunim strancima?
Možemo da odemo u hotel, ali neće biti ovako lepo.
A opet ćemo biti okruženi strancima. -Pa, to ima smisla.
Prvi korak da ne budemo stranci.
Ovo je Vil. Ja sam Sin. - Ćao. „Sin“? -Sa C.
Nije skraćeno od „Sindi“. -Skraćeno od „Sinamon“. -Ja sam Sejdž,
a ovo je Dijego. - Ćao. -Znaš, prilično sam dobra u čitanju ljudi,
i imam utisak da vi niste baš najspontaniji tipovi.
Ljudi, znam da je neprijatno, ali alternative nisu baš bajne.
Imamo hrane. Imamo brdo alkohola.
On je sjajan kuvar. -Da, jesam.
Skuvaće vam ručak koji nećete zaboraviti. I možemo se dogovoriti
da, ako bilo ko od nas u nekom trenutku
počne da se oseća neprijatno ili čudno, igrate
kamen-papir-makaze. -Pobednik ostaje, gubitnik ide.
Kada je Vil video ovu kuću u aplikaciji,
mislio je da „Jezero kostiju“ ima skriveno značenje.
O, divno. -Mislio sam da se zove.
„Jezero kostiju“ zato što je to osamljeno mesto gde ljudi...
Nemoj da kažeš. -Da, to sam mislio. -Slično - Muški mozak.
Ali ispostavilo se da je pedesetih godina prošlog veka jedna bogata porodica
kupila celo zemljište u tom kraju. Kad su otkrili jezero,
našli su desetine ljudskih skeleta po celoj obali.
Jedna teorija kaže da je postojao serijski ubica koji je tela bacao u jezero.
I posle oluje, sva su isplivala na obalu.
Pa, šta vas dovodi ovde? -Znaš, samo želimo malo da začinimo stvari.
Nisam siguran koliko brzo mogu da uđem u klasičan muški razgovor.
Sejdž je jebeno slatka.
Ona je onaj tip devojke iz komšiluka, najbolja vrsta.
Potpuno mišljeno kao kompliment. Mislim, znam koliko sam srećan,
ali iskreno, Sin je previše lepa.
Hajde da budemo realni. Svi žele da jebu moju devojku.
Ne kažem da ti želiš da je jebeš. - Sejdž i ja smo veoma srećni zajedno.
Čoveče, već mogu da vidim da si dobar tip.
Sviđaš mi se.
Pogledajte se vas dvoje, baš ste slatki. Želim da vas bolje upoznam.
Kako ste se ti i Dijego upoznali? - Na faksu. On je iz Meksiko Sitija,
ali je došao u Ameriku zbog škole. -Znači, Dijego je pisac? -Da, jeste.
Da. Pa, poslednjih nekoliko godina
predaje na jednom koledžu u zajednici.
Ali sada će da se posveti pisanju romana.
Ma daj. Šališ se. -Da. Znači, ja ću nas finansijski pokrivati.
To je baš hrabar potez, Sejdž. -Da, uzbudljivo je.
Baš je lepo od tebe što podržavaš njegove snove.
Mislim, mora da je stvarno dobar pisac. -Da.
Čoveče. -Jebote. - Izvini, nisam hteo da te uplašim.
Nema veze. Imaš sreće što nemam instinkt za preživljavanje,
inače bih te verovatno udario u grlo.
Smešan si, čoveče. Idem da trčim. Hoćeš sa mnom?
Trčaću pet-deset milja. -U redu. Pa, to zvuči užasno.
Dobro, kako hoćeš. -Da, uživaj.
E, čoveče. -Prestani da radiš to. -Izvini, izvini.
Dobro. -Vidi, ja...
Znam da nisi hteo da vidim kutiju sa prstenom, ali video sam.
Razmišljaš da...?
Da, planirao sam da to uradim ovde, pored jezera.
Jebote.
Dok se mi nismo pojavili i upropastili ti romantični vikend.
Nije vaša krivica. Sve je u redu. -Čoveče, mnogo mi je žao.
Vidi, samo mi reci unapred,
i mi ćemo se skloniti s puta, u redu? -Super, hvala.
Prekosutra, oko zalaska sunca? -Da. Odlično.
Mogu li da vidim? -Naravno.
Čoveče, prelep je. -Bio je od moje bake.
Nije baš ono što bi Sejdž sama izabrala,
- ali, znaš, to je porodična uspomena. - Siguran sam da će se svideti.
Nemam pojma šta radim, čoveče.
Vidi, jedva da je poznajem, ali siguran sam da hoće da se uda za tebe.
Zar ne? -Nadam se. - Dobro. Hajde, idem da trčim.
U redu, uživaj.
Koliko dugo ste ti i Dijego zajedno? -Oko tri godine.
Koliko ste vi zajedno?
Imam utisak kao da se poznajemo ceo život.
Zajedno smo osam godina,
ali se znamo još od detinjstva. - To je baš slatko.
Baš je romantično, ali nije bez drame.
Naši roditelji su bili bliski, pa su svi bili šokirani kad smo završili zajedno.
Pa, nadam se da su sad srećni kad ste vi srećni.
Da. Moj otac nikad nije baš voleo Vila.
Volela bih da me privlače bezopasni tipovi.
Ali ne privlače.
Sin, čime se ti baviš? -Bavim se upravljanjem bogatstvom.
Dakle, upravljam novcem bogatih ljudi.
Investicije i te stvari. Isplativo je. -Zabavno.
Dijego, imam klijenta koji bi ti mogao pomoći.
Edmund Kerns. -To mi je omiljeni pisac. -Ma daj.
Mogla bih ga naterati da pročita nešto tvoje.
Bože, ne, ne bih mogao to da tražim.
Ne, ne, možeš. -Da, apsolutno.
Ti ne tražiš, ja nudim. Ali stvar je u tome što ja mrzim fikciju.
Vil obožava fikciju. -Da, tačno. -Daj mu nešto tvoje da pročita,
i ako mu se svidi, pokazaću to Edmundu. -Hvala ti.
Hoću da nazdravim. -Hajde.
Za prijateljstvo. Novo prijateljstvo. I za Dijega i Sejdž.
Za Vila i Sin, i novo prijateljstvo. -Živeli. -Živeli.
Volim te. -I ja tebe.
Dušo, zaboravila si da uključiš auto.
Sejdž?
Sejdž? -Da?
Zaboravili smo da uključimo auto.
Auto. -Zaboravili smo da ga priključimo. Idem to da uradim.
Osim ako ne želiš da ti se pridružim tamo.
Mogu da ti operem leđa. Ili prednji deo.
Ne treba, hvala.
Da. Onda idem... da uključim auto.
Važi.
Dijego? Ćao. -Ćao. -Jesi sam?
Da, Sejdž radi, a Vil trči.
Pa, možeš li mi pomoći oko nečega na brzinu?
Šta... Šta ti treba? -Mnogo ti hvala.
Hvala. -Naravno.
Imaš li ideju odakle da počnem?
Mislila sam da su u mojoj torbici za šminku.
Možeš li pogledati u kupatilu? -U kupatilu, naravno.
Verovatno su na pultu. Torbica za šminku. -Da, da, torbica za šminku.
Ne bih trebalo da skidam sočiva dok ne nađem naočare.
Ne brini. Znaš, Sejdž to stalno radi... -Izvini. -U redu je.
Imate oboje loš vid? -Da. -Nosiš naočare.
Jesu li tamo? -Ne, nisu ovde.
Dobro. Možeš li mi samo naći nešto da obučem,
da ne stojim ovde umotana u peškir? -Naravno. -Moj kofer je onaj roze.
Onaj roze. Da, naravno.
Dobro. Šta da ti nađem...
Šta... šta ti treba? - Trebaju mi gaćice?
Gaćice, da. Dobro. -I jedan par farmerki.
Farmerke. Dobro, farmerke. -I onaj top trešnjasti.
Trešnjasti. Trešnjasti, kao... Trešnjasti. -Ima trešnje na sebi.
Ima trešnje na sebi. Stvarno ima trešnje na sebi. Vidim. Da.
U redu? -Hvala ti, Dijego.
Naravno. Naravno. Hoćeš li brushalter? Ja... -Ne.
Ne? -Dobro je. Spasao si me. Sigurno su negde ovde,
ako ti nije problem da pogledaš još malo. -Ne, nije mi...
Ne smeta mi.
Znaš šta? Verovatno su u mom kolima. Samo ću...
Staviću sočiva i potražiću ih kasnije. Hvala ti, Dijego.
Dijego? Dijego? Postoji jedna vrsta usamljenosti
koja se smesti u psihu
i nikada je potpuno ne napusti. Najviše boli ne u samoći,
već u društvu i među ljudima.
Zato bih vas zamolila da pišete sve vrste knjiga, ne prezajući ni od jedne teme,
ma koliko bila beznačajna ili velika. Nadam se da ćete steći novca,
dovoljno da putujete i lenčarite,
da promišljate budućnost ili prošlost sveta.
Izgleda da smo oboje slepi.
Izvini? -Evo...
Ništa ne vidim bez sočiva. Srećom, upravo sam ih našla.
Da, oči su mi užasne. Je l' to za mene? -Jeste. -Hvala ti.
Gde je Dijego? - Poslednji put sam ga videla
kako traži neki tekst da pokaže Vil-u. -Ne.
Znači, verovatno će to raditi do kraja vikenda.
Baš mi je žao.
Hoću samo da znaš, baš mi je lepo s tobom.
I meni.
Samo... moram da budem sigurna da smo dobre.
Jesmo? -Jesmo. Zašto ne bismo bile? -Ne znam.
Zbog toga što me je Dijego video samo umotanu u peškir.
Samo nisam htela da se naljutiš. -Znači, Dijego te video u peškiru?
Pa, možda je video i malo više od toga, ali to je bila moja greška.
Nije ti to rekao? - Nije.
Nisam mogla da nađem naočare, pa sam ga zamolila da mi pomogne.
Ne želim da pomisliš da se desilo nešto neprikladno.
Da. -Ništa se nije desilo. -Znam. Sve je u redu.
Samo znam da ume da bude nezgodno posle toliko godina veze, pa...
Ja bih volela da znam, znaš? -Na šta misliš?
Muškarci su glupi. Muškarci su stvarno jebeno glupi.
Da. -I rade gluposti.
Da. -Znaš na šta mislim? A žene uvek krive jedna drugu.
Kao, muškarac može da se brani. Hoću da znaš, i treba da znaš,
da nikad ne bih dozvolila da se desi bilo šta neprikladno.
Obećavam ti.
Verujem Dijegu. Stvarno... -Dobro. Dobro. Treba da veruješ Dijegu.
Osećam se glupo što sam to uopšte pomenula.
Otići ću pre nego što kažem još nešto glupo,
ali mi reci ako ti zatreba još pića.
U redu, hvala. -Vidimo se kasnije. -Da.
Lepa je. -I on je. -Da.
I ti si.
To je bilo baš dobro. Baš dobro. -Jeste, jel' da?
Da, to je sigurno bila prava stvar za reći.
Imaju neku čudnu energiju, znaš?
Ponekad.
Znaš na šta mislim? -Da.
Možda. -Možda?
Čekaj. Misliš da bi trebalo da odemo? -Ne znam.
Mislim, ovaj vikend je trebalo da bude samo za nas, a sad smo s dvoje stranaca.
Pa, već smo imali vremena za nas na ovom putu.
Pokvarili su mi vikend bez odeće, ali dobro...
Samo... ludo je što su ponudili da pročitaju moj tekst.
Znam. To je stvarno dobra prilika. -Je l' da? -Da.
Ako bude nešto previše čudno, spakujemo se i odemo. U redu?
Samo još večeras i sutra veče. Onda nastavljamo dalje.
Molim te? Molim te? Stvarno mi ovo treba.
Dobro. -Dobro.
Ljudi... Volite li da igrate igre?
Volim igre. -Dijego? -On ne igra ništa
što ima više pravila od kamen, makaze, papir.
Dobro, kamen, makaze, papir nije igra, to je alat za rešavanje sukoba.
Mi volimo igre. -Sve vrste igara.
Lake igre. Teške igre. Male uloge. Velike uloge.
Ja sam za, ali moraćeš da ubediš Dijega.
Nije to to... samo ne volim igre.
Mislim da ima dovoljno takmičenja. -Evo ga opet. -Više volim aktivnosti
koje promovišu sklad, kao što su pića. Hvala. -Ni pića ne voli,
ali sam zato ja odlična u tome. -To nije tačno. -Zvuči tačno.
Bićemo nežni prema tebi. -Dušo, nećemo. Ne možemo.
Ne možemo te isključiti, Dijego. Znaš šta? Imam ideju.
O, Bože. Šta sad? -Što ne bismo obili ona zaključana vrata
na kraju hodnika? -Dušo, to nije igra.
To je bukvalno zločin. -Igra je.
Sve što ti treba za igru su pravila i protivnici.
Naši protivnici su one seronje koji su nas smestili u ovu jebeno dobru kuću na jezeru.
A pravila su... Provali u sobe a da niko ne sazna.
Ne zvuči loše. -Znaš šta? -Šta? -Lako je pobediti
ako svi igramo po istim pravilima. -Hajde, ajde.
I, pre svega, zašto imaš alat za meso?
Zato što, Dijego, nisam mogao da nađem čekić.
Mislila sam da ne sme niko da sazna? -Pa, neće.
Koja vrata prva? Ova? -Ova.
Dobro. -Šta? -To nikako neće raditi.
Apsolutno radi, Dijego. Pogledaj Jutjub.
Stvarno možeš sve da naučiš onlajn.
Samo lagano kucneš sa strane brave,
i zupčanici upadnu na mesto.
Ljudi. -Dušo, čekaj dok ne vidiš ovo. -Šta je? -O, Bože.
Nisam znao šta da očekujem, ali ne ovo. -Ljudi, šta je ovo?
Mi zadržavamo ljuljašku za seks. -Neka je njima, mi imamo svoju.
Ne, ne treba. Ne sedi na to. -Da. Hvala. -Nije čisto.
Ne mislim da bi trebalo da dodirujemo išta ovde.
Hoćete li vi možda igračku za seks kasnije?
Ne, dobri smo. Zapravo, završili smo. Hajde, Sejdž.
Hoćeš da idemo? -Da, hajde. -Jebeno da! -Hvala vam, ljudi.
Dušo, čisti su. -Ne diraj ništa. Isuse.
Sačekaj da vidiš ovo. -O, bože... -Šta je to?
Ljudi. -Ne.
Računaju li se tablice „Ouija“ kao igra, Dijego?
Jebeš ovo. -Ljudi, ja ne...
Ne... Ne želim da budem ovde. -Ne približavaj se toj stvari.
Žalim što sam ušla ovde i hoću da izađem.
Šta piše? -„Potraga se nastavlja
za poznatim njujorškim biznismenom Robertom Prajsom i njegovom ženom Merilin Prajs,
koji su nestali pre skoro dve nedelje.“ Bračni par i njihova deca
koji često letuju na jezeru kostiju... -Šta? -...Bili su zakazali
produženi vikend u svom osamljenom imanju kraj jezera.“
Čekaj, kao ova kuća? Misle na ovu kuću? -Šta? -Da, mislim da da.
Prestani da se smeješ. -Koliko je star članak?
Pogledaj kako si se uplašila -Iz... pre petnaest godina. -Ljudi.
Dušo, molim te, ne mogu ovo. -Da. -Da, i ja sam gotov. -Ljudi!
Strašno. -Da, bilo je baš strašno.
Nećete vrata broj tri?
Glasam da zaključamo ova vrata i pravimo se da nikad nismo ušli.
Imao sam osećaj. Dobro. Pošteno.
Čuješ li ovo? -O, bože. Prilično su glasni.
Da im kažemo nešto?
O, bože. Ne želim da im povredimo osećanja.
Znaš, možemo i mi... da napravimo malo buke.
Da vidimo... da li možemo da ih nadjačamo.
Zašto si toliko protiv upotrebe seks igračaka?
Hoćemo opet o tome? Pisala si ceo članak o tome.
Dobila sam nagradu za taj članak.
Ne da ću to ponavljati uskoro, ali dobro...
Sejdž, ako želiš da budeš slobodni novinar,
onda to i treba da radiš.
Nisam te ja molio da uzmeš posao urednika.
Hoću da budemo jednaki. -Ne govorim suprotno.
Srećna sam što radim taj urednički posao zbog nas.
To nema veze s tvojim stavom o seks igračkama.
Samo mislim da bi trebalo da se zadovoljimo međusobno.
To je sve. To je naš posao u krevetu.
Ne mislim da bi trebalo da koristimo pomagala za to.
I imam pravo na to mišljenje. -Imaš pravo na svako mišljenje,
ali tebi je lako da to kažeš.
Tvoje telo je potpuno drugačije od mog.
Video sam te ranije.
Šta?
Kako se samozadovoljavaš u kadi.
Dobro. -Ponudio sam se da ti se pridružim.
Ljutiš se što sam želela da sebi priuštim orgazam?
Ne, nisam ljut. Samo...
Zar se ti ne samozadovoljavaš? -Naravno da da.
Dakle, tebi je to u redu, a meni nije?
Poenta je u tome što se ja ne
samozadovoljavam umesto da imam seks s tobom.
Dobro.
Trebalo bi da idemo u krevet. Pričaćemo o ovome ujutru.
To je...
Izvini. -Dobro jutro. -Baš mi je žao.
U redu je, u redu je. Nisam stidljiv.
Ja... Da, nisam očekivala da ću sresti nekog ovde.
Mislim, uzbudljivo je kako se ranjivo osećaš
kad si u prirodi, potpuno ogoljen.
Treba da probaš.
Idem unutra.
Pravimo doručak. Ti i Dijego treba da nam se pridružite.
Ovo je neverovatno. -Mimoza? -Da. Da! -Da? -U redu. -O, bože.
Zaista, potpuno moje zadovoljstvo. -Da, nadmašio si sebe, dušo.
Jebi ga. Moram nešto da kažem. Nešto da uradim.
I... Sad izgleda kao pravi trenutak.
Zapravo... Sin?
O, Vil. -Sin.
Ti si jedina žena koju sam ikada voleo.
Kao da vreme nije ni postojalo dok nismo bili zajedno.
Hteo sam da te zaprosim negde romantično, kao dole kraj jezera u zalazak sunca,
ali nisam mogao da se suzdržim. Samo sam te pogledao,
i morao sam to da uradim odmah. Ovo je prsten moje bake.
Prelep je.
Hoćeš li da se udaš za mene? -Da! -Da? -Da! -Da? -Da.
Ljudi. -Pusti me da ga stavim. ...-Dobro. Ruke mi se tresu.
I da, odgovara. -Volim te. -Volim i ja tebe. -Volim te.
Dijego. Pogledaj ga. -Bravo, Vile. -Da nazdravimo, možda? -Da.
Za ovaj sjajan vikend? -Da, za nas. -Za zajednički život.
Za planiranje venčanja. -Za planiranje jednog
dana... -Vile, mogu li... da pričam s tobom?
Može li to da sačeka posle zdravice?
Ne, ne može da sačeka. Hoću da pričam odmah, jebeno sad.
Mislim, ovo je baš loš trenutak. -Ne može da sačeka! -Dijego.
Šta radiš? -Ne, ne, ne. -Znam o čemu se radi.
Daj mi jedan sekund, u redu? Vratićemo se. Samo minut.
Jesi li dobro, čoveče? -„Jesi li dobro?“
Jesam li ja dobro? Šta nije u redu s tobom?
Gledaj, žao mi je. Zajebao sam. -To je blago rečeno.
Uzeo si bakin prsten i iskoristio ga da zaprosiš svoju devojku.
Znam.
Samo sam morao to da izgovorim naglas da shvatiš koliko je to ludo.
Gledaj, nema opravdanja za to što sam uradio, ali mogu li bar da objasnim?
Ne!
Neću objašnjenje. -Idi odmah reci istinu, ili ću ja.
Gledaj, čoveče, naša veza nije tako savršena kako izgleda.
Nema zezanja! Možda zato što si potpuno lud?
Ne govori to, Dijego.
Ne govori to. Nije lepo. Nisam loš tip, u redu?
Čak i ako tako sad izgleda. Samo sam očajan.
Plašim se da je ne izgubim.
Čoveče, ona me podržava emocionalno i finansijski.
Žao mi je, ali nemaš šta da kažeš
što može da opravda ovo što si uradio. Odlazim.
Čoveče, vara me.
Znaš li kako je to, kad te osoba za koju bi dao sve prevari?
Kad sam video prsten, video sam odgovor.
Trebao mi je znak da verujem u nju,
i trebalo je da vidim da i ona veruje u mene.
Znam, nisam smeo da ga uzmem.
Nisam smeo da ga uzmem. To je bila sranje odluka.
Ali, molim te, molim te, ne...
Nemoj da kažeš sada. Mislim, sve je ovo tako krhko.
Bože, ti i Sejdž to ne znate
zato što jednostavno nemate posla sa ovakvim sranjem.
Kad smo Sejdž i ja bili zajedno samo par meseci, spavala je sa bivšim.
Nije bilo planirano. On je samo
došao da je vidi nenajavljeno, i ona je pustila da se desi.
Žao mi je, čoveče.
Kad mi je rekla, bio sam slomljen.
Mislio sam da je upropastila nešto savršeno.
Trebalo je vremena
ali smo to prebrodili.
Ozbiljno? -Imali smo sjajnu vezu.
I nisam morao da kradem ničiji prsten.
Gledaj, obećavam da ću vratiti prsten pre kraja vikenda.
Samo mi treba malo vremena.
Sjebao sam. Sjebao sam. Sjebao sam.
Gledaj. Ja... obezbediću da.
Sin da Edmundu Kernsu da pročita tvoje pisanje.
Znam da to ne može da ispravi ono što sam uradio,
ali mislim da možemo da pomognemo jedno drugom.
Hvala ti mnogo što si mi pomogla da sredim. -Naravno. Vi ste kuvali.
Pa, sve je to bio Vil, ali... - Ćao. - Hvala ti. Nisi morala to da radiš.
Je l' sve u redu? -Dijego je znao da ću da zaprosim.
Pomogao mi je da isplaniram nešto veliko,
a onda sam ga samo iznenadio, to je sve.
Rekao sam mu da pazi da ne zajebem stvar, i onda sam je ja zajebao.
Ne, dušo, bio je to savršen predlog.
Rekao sam mu da kad nešto rešim,
moram to da uradim. - Ne možeš se zaustaviti.
Tako je. -Uradio je sve što sam tražio.
Nije njegova greška. - Pa, Sejdž i ja smo pričale,
i mislim da nam ponestaje zaliha.
Da, moramo da proverimo da imamo dovoljno hrane
da ostanemo ceo vikend, jel' da? -Da.
Mislim, vi ste bili tako fini što ste nam dali vašu hranu,
i samo želim da uradim nešto zauzvrat. Ovo bi bilo naše učešće.
Hvala vam oboma. To je stvarno lepo od vas. -To je... sjajno.
Dakle, odvešću je do one male prodavnice što smo videli putem.
Dušo, da, to zvuči odlično.
Mogu i ja da je odvezem. Ionako moram da napunim auto.
Je l' to u redu?
Možeš li to da uradiš? -Poći ću i ja. -Ne. Ostani i pravi mi društvo.
Ma, ne smeta mi. Poći ću s njima. -Ostani. -Ne moraš da ideš.
Jesi li sigurna? -Da, dobro sam. Ostani ovde.
U redu. -Da pokupim ostatak? -Da, naravno.
Prognoza kaže da bi mogla da naiđe oluja.
Mogu li da te pitam nešto lično?
Veruješ li ti Dijegu?
Da, naravno.
Dobro. -Zašto to pitaš?
Sin mi je rekla da se nešto desilo između njih.
Ne znam, imam osećaj da ponekad
samo pokušava da me učini ljubomornim ili tako nešto.
Pa, šta je rekla?
Rekla je da je Dijego rekao
da si ti imala aferu na početku vaše veze,
i da mu duguješ jednu.
Kao da je nagovestio da, ako bi ona htela, mogla bi biti ta „jedna“.
Šta gledaš? -Samo tražim najbolji primer pisanja
koji mogu da pošaljem Edmundu Kernsu.
Nadam se da se ne stresiraš zbog toga, Dijego.
Treba mi Sejdž. Treba mi Sejdž da pogleda ovo. Ja...
Ono što ću da kažem možda će biti
malo teško da čuješ.
Ali...
Tokom jednog od prvih razgovora sa Sejdž, ja
pomenula sam da si stvarno talentovan pisac.
Dijego, ona ništa nije rekla.
Ona želi da veruje u tebe.
Volela bi da veruje u tebe.
Ali znaš.
Znaš da ne veruje.
Ne, ja... ja to ne znam.
Znaš, Sejdž je okrenula ceo svoj život da bi mi dala šansu kao piscu.
I neću da je izneverim.
Hoćeš da znaš nešto što mi je tvoj omiljeni pisac jednom rekao?
Sigurno znaš da je u braku već četrdeset godina,
ali kladim se da ne znaš da pre nego što počne novu knjigu, pronađe novu muzu.
Da li ste vi ikada razgovarali o takvim stvarima?
Bože, ne mogu da verujem da je to rekao.
Ne. Ne, ne dugujem mu ništa.
Vidi. Sin ima taj efekat na muškarce.
Hoćeš da stvoriš nešto izuzetno, zar ne?
Da. -Onda ti treba neko ko veruje u tebe.
Neko ko te vidi kao izuzetno biće koje zaista jesi.
Sejdž ne vidi.
Ja bih mogla da budem tvoja muza.
Zašto... Zašto ovo radiš?
Na koga si mislila u kadi?
Šta? -Dijego mi je rekao da te je, zatekao
kako se samozadovoljavaš.
Izvini.
Šta? -Mislim da se on brine da nije
da te ne zadovoljava.
I mislim da zna da si razmišljala o nekom drugom
dok si se dodirivala.
Gledaj, šta god da je Dijego
šta god da je rekao Sinu, i bez obzira šta
je očigledno rekao tebi, ja...
Zar se nisi tek verio?
Zašto mi se nabacuješ? - Ja... nisam ti se nabacivao.
Opusti se. Toliko si napet. Ima još puno vremena dok se oni vrate.
Hoćeš da znaš tajnu, Dijego?
Svi mi imamo sindrom varalice.
Izvini ako sam pogrešno protumačio situaciju.
Ali ne mislim da jesam.
Šta to radiš?
Reci, plašiš li se onoga što bih mogao da uradim,
ili onoga što ti želiš da uradiš?
Mogu li da primetim nešto?
Dijego je sjajan tip.
Mislim da si usamljena.
Mislim da znaš da bih mogao da budem tu za tebe.
Dozvoljavam ti da me dodirneš. Mislim da su ti gaćice mokre
od prolaznih misli koje ćeš dozvoliti da ti uđu u glavu
o svemu onome što bismo jedno drugom radili.
Samo kad bi... pustila sebe.
O, sranje. Moramo da idemo. Uskoro će biti ovde.
O, sranje. -Daj mi ključeve.
Dijego. Je l' Sin gore? -Da.
Šta? -Delovalo je kao da te nema baš dugo.
Ne mislim da smo bili odsutni toliko dugo.
Htela sam da proverim da li si dobro.
Imam utisak da je sve postalo čudno. Šta se dešava?
Je l' ti se Dijego nabacivao?
Mislim da ne treba da postavljaš pitanja na koja ne želiš odgovor.
Šta ste ti i Sin radili dok smo Sejdž i ja bili odsutni?
Ne znam, pričali smo o sitnicama.
Zanimljivo. Sin mrzi prazne razgovore.
Mnogo je zabavnije kad postane lično.
Da li bi želela da znaš ako je Vil uradio nešto što nije smeo?
Da li bi želela da Dijego zna ako si ti uradila nešto što nisi smela?
Kako ćeš da mi vratiš prsten? -Radim na tome, u redu?
Radim na tome. -Kad smo se Dijego i ja prvi put upoznali,
upravo sam raskinula s jednim tipom. Bio mi je prva ljubav. U svakom slučaju...
Šon, taj tip, moj bivši, došao je kod mene u stan i...
Trebalo je da ga zaustavim, ali... -Ali nisi, je l' da?
Jebali smo se, otišao je i nikad ga više nisam videla.
Nisi uradila ništa pogrešno. Samo si igrala igru po drugim pravilima.
Dijego, Dijego, Dijego.
Hoćeš da igramo šah?
Ne igram igre.
Mislim da bi trebalo da uzmeš ovo.
Ekstazi? To ti je rešenje? -To mi je rešenje.
Uzmi ovo, i za večeras ćemo samo zaboraviti šta si ti uradila,
zaboraviti šta je Dijego uradio i samo se zabaviti.
U redu. -U redu, na tri. -Jedan. -Dva.
Tri.
On je tako
dobar prema meni.
Želim da se povežem s njim kao pre, ali u poslednje vreme
kad imamo seks, ja glumim.
Šta? Stvarno?
Da.
O, Sejdž.
Ovo je pomalo kao partija šaha. Kako ću da ti vratim prsten?
Nadigraću protivnika.
Hoćeš da idemo da se kupamo?
Hajde, idemo. Idemo. -U redu.
Snimamo! -Jebeno da! Ajmo!
Uzele ste Ekstazi? -Jesmo! -Dušo? Mogu li i ja malo? -Da?
Ne, nisi pozvan da učestvuješ.
Ni ti ni on. Ovo je ženska noć. -Ali, dušo, dušo, ja sam je kupio.
To je moja droga. -Sejdž. -Sejdž. Možemo li da pričamo?
Ne možeš da dođeš. -Sejdž, možemo li da pričamo?
Ne, ženska noć. -Sejdž.
Ne možeš da dođeš. U redu, ćao.
Pa, narednih par sati biće zanimljivo.
O, bože.
Kiša predivno prija na mojoj koži.
Napolju su već neko vreme. -Molim te, opusti se malo, Dijego.
Poštuj žensku noć. Biće dobro.
Sejdž, baš mi je drago što sam te upoznala.
Šta se desilo između tebe i Dijega?
Sin, moram da znam.
Sejdž.
Idem da ih proverim.
Ne mislim da bi trebalo. Ne mislim da bi trebalo.
Nisam te pitao za mišljenje. -Ne, slušaj me, slušaj me.
Ne moraš da me poslušaš, ali...
Stvarno mislim da bi trebalo da daš Sejdž malo prostora sada.
Neka uživa u drogama. Sin će se odlično brinuti o njoj.
Idem da je proverim.
Sejdž!
Sejdž?
Dijego.
- Gde je Sejdž? - Negde ovde. -Šta si uradila?
Samo pričale. -Sejdž!
Sejdž.
Tražio sam te. Brinuo sam. -Bila sam sa Sin.
Trebalo bi da odemo čim oluja stane.
Ima li nešto što treba da mi kažeš? Je l' se nešto desilo?
Pričaćemo o tome kad siđeš s ekstazija.
Ne znam kome da verujem. -Zašto to kažeš? O, sranje.
Dijego, moram nešto da ti kažem. -Šta? -Ja... -O, bože!
Samo smo mi. -Zdravo. -Nismo znali gde ste bili.
Ostavila si me samu, Sejdž. Tako je hladno napolju.
Da, morala sam da se osušim. -Oluja je verovatno oborila dalekovode.
Pa, imamo kamin koji lepo gori. Trebalo bi da se držimo zajedno.
Proveriću osigurače. Možda je munja izbacila glavni prekidač.
Ne, kladim se da je dalekovod pao.
Ipak ću proveriti. -Ne, ne, ne brinite.
Pazi na devojke, u redu? Ja ću proveriti kutiju.
Sin, možeš li da nam daš minut? Moramo da se obučemo. -Da.
Rekoh... Bićemo vrlo brzi, Sin, samo mi treba da...
Neću da budem sama.
Zatvorila sam oči. Možete da se presvučete. -Biće u redu. Biće brzo.
Biće brzo. Obećavam.
Zašto misliš da ne možeš da mi veruješ?
Da li mi veruješ?
Šta se dešava?
Nije trebalo da ih ostavljaš same. -Morala sam.
Bilo bi sumnjivo da nisam. - Mislio sam da će ovo već biti gotovo.
Bili su izazov. Tako je mnogo zabavnije.
Jebi se! Znam da se nešto dešava između tebe i Sin!
Jesi li je jebo ili nisi? -Kunem se Bogom da nisam!
Ne verujem ti, Dijego!
Ne verujem ni jednu reč koja izađe iz tvojih usta!
Smiri se, molim te.
Slušaj me. -Neću da te slušam.
Neću više nikad da te vidim ni da pričam s tobom!
Sejdž, čekaj! Kuda ideš?
Ljudi, ljudi, treba mi vaša pomoć. Posvađali smo se, Sejdž i ja.
Nije bio osigurač. -Šta se desilo? -Ti si se desila! Jasno?!
Besna je kao furija. Otrčala je napolje.
Molim vas, nađite je. Rekla je da me više nikad ne želi videti.
Naravno da hoćemo. Naravno.
Naći ćemo je. -Hvala. Hvala vam mnogo. -Da, naravno.
Sejdž? Sejdž? -Sejdž! Sejdž!
Dobro, otišli su.
Nešto gadno se dešava ovde. -Znam. Nema zajebancije.
Nisam stvarno uzela ekstazi. - Šta? Zašto mi to nisi ranije rekla?
Zato što nisam znala da li nas gledaju ili slušaju.
Ovi lekovi? Nisu pravi recept. -Šta? -Gde su ti ključevi?
Jebote. -Gde su ti ključevi? Gde su ti ključevi?!
Pored mog telefona. Evo. -Bili su ovde! -Nema ih?
Ne. -Misliš da su ih oni uzeli?
Deluje jebeno moguće u ovom trenutku. -U redu.
Dobro, pitaću te samo jednom. -U redu. -Sin i Vil su mi rekli
da si pokušao da spavaš s njom. I da ti dugujem uslugu
zbog Šona. -Lažu.
Samo mi reci da li je istina. -Ne, ne.
Lažu. Nisam znao kako da ti kažem jer zvuči ludo,
ali ona je pokušala da me jebe. Kunem se Bogom, bilo je užasno čudno.
Nisam je ni pipnuo. - Kako je znala za Šona?
Nikad nisam spomenuo Šona. Rekao sam Vilu šta se desilo sa Šonom,
ali ne i da to znači da mogu da jebem nekog drugog.
Jesi li Vilu rekao za ono kad sam se samozadovoljavala
u kadi? -Sejdž, ne. Nisam.
Dobro. -Šta? Sejdž.
Šta? Šta?
Pa, ako mu nisi ti rekao, postoji samo jedan način da zna.
Snimaju nas?
Hajde. -Jebote.
Soba broj tri. -Jesi li sigurna u to?
Nemamo drugu opciju. Imaju naše ključeve.
Pale se na to da nas jebu u mozak. Mislim da igraju neku jebenu igru.
Ako žele da igramo, mora da postoji način da pobedimo.
Šta je, dođavola, ovo?
Sejdž. Sejdž. - Šta? -Ima ovde naša slika.
Ne. Šta? -Da.
To smo mi. -Jesu li ovo... drugi parovi? -Ne znam.
O, bože.
Šta je ovo?
Šta?
Ovo je njihova kuća.
Ovo je njihova jebena kuća. - Dođi ovamo. Pogledaj ovo. -Šta?
Sa pravom si se brinula. Kamere su bile skrivene iza ogledala.
Sranje.
Šta ste ti i Sin radili dok smo Sejdž i ja bili odsutni?
Sejdž? -Da?
Posle što smo rezervisali boravak,
počeli su da nas istražuju, da kopaju po našim društvenim mrežama i svemu.
Pokušavaju da nas nateraju da ne verujemo jedno drugom.
Moramo da se jebeno pokupimo odavde.
Da obrišemo te jebene snimke i da odemo.
Razbiću ovu stvar. Neću ništa da ostavim.
Dobro, znaš šta da razbiješ? Dobro.
Bravo. Dobro odigrano. -Bravo.
Nije trebalo da uništiš disk. Sve se snima u oblaku.
Šta to radite? Zašto to radite? -Šta je, dođavola, ovo?
To je samo igra, Sejdž.
Shvati to kao priliku da dokažete ljubav jedno drugom.
Zar nemaš osećaj da gde god da odeš,
svako koga sretneš igra neku svoju igru po svojim pravilima,
a niko ti nikad ne kaže koja su ta pravila?
Šta? Sinoć ste nas vi pozvali unutra.
Šta biste uradili da smo rekli da? -Ne bih vam dozvolila da uđete.
Zaustavila bih vas.
Sejdž, skoro da nas uhvate, to je deo zabave.
Koliko ste puta do sada ovo radili? -Šest. -Šest?
Šest s njima ili bez njih?
Pitali su koliko puta smo to radili.
Šest, bez njih. -Šta mi promiče?
Halo? Halo? Dobro, odlazimo.
Ne zanima nas vaša jebena igra. Vratite nam naše ključeve.
Hoćeš da znaš šta se dešava kad izgubiš? -Ne.
Vrati mi moje ključeve. -Dijego. -U redu je. -Ako vam sada damo ključeve,
postoje stvari o nama i stvari jedno o drugom
koje nikad nećete saznati.
Da, dobro smo, mislim. -Znam da jeste.
Dijego, zar ne želiš da saznaš još malo o Sejdž?
Samo želimo da odemo. Molim vas, pustite nas.
Pošteno. Pošteno. Pošteno.
Izvolite. -Hajde, Sejdž. Hajde da se jebeno pokupimo.
Nedostajaćete nam. -Sklonite se s puta... -Nedostajaćete nam.
Vozite pažljivo. -Nedostajaćete nam. -Vrati mi prsten.
Ako sad odete, odlazite bez prstena, druže.
Vratiću se po njega.
Jebote, isključen je. -Šta?
Ima samo šest milja u bateriji.
Sigurno ga je isključio odmah posle mene. -Dobro, samo idemo.
Bićemo usred ničega, u šumi. -Dušo, moramo da idemo.
Moramo samo da se jebeno pokupimo odavde.
Isuse. -Jebo sam je, Dijego.
Jebo sam je pozadi u kolima. Zato smo ranije toliko kasnili.
Pokušao je. Nije se desilo ništa.
Kladim se da je moje seme još u njoj, brate.
Šta? -Laže! Samo vozi!
Laže, jebote! -Ne, ima dokaz. Ima snimak, Dijego.
On se samo zajebava! -Vrati se! Mi smo već pobedili, Sejdž.
Jebao sam te! -Dijego je odoleo Sin, ali ja sam te jebao.
Šta je ovo? Uzmemo dvoje koji se stvarno vole,
koji su u srećnoj vezi - i jednostavno ih uništimo?
„Srećni i posvećeni“ je malo preterano, Sejdž.
Ali da, mi... mi pomažemo ljudima da vide istinu.
Dijego, ako sad odeš... Dijego? - Ćuti. -Dušo... - Ćuti. - Ćuti!
Sejdž, zašto to ranije nisi spomenula?
Nisi mi rekao za Sin. -Ne odmah, ali sam posle rekao.
Dobro. Ja nisam spavala s njim. Nisam ti rekla zato što...
Zato što si već varala ranije.
Nisam to uradila. -Mislim da ti ne veruje, Sejdž.
Nisam to uradila. -Dijego. Ona samo neće da vidiš
- šta je uradila. -Dušo, molim te. - Ne možeš verovati.
Nismo bezbedni ovde. Moramo da idemo. Volim te. Nisam to uradila.
Verujem Sejdž, zašto mu ne kažeš ono što si rekla Sin?
Znaš šta, jebite se i vi i vaša igra. Vi gubite.
Samo idi.
Dušo? Dušo!
Je... Jebote!
Smiri se. Ne ideš nigde.
Hajde. -Kako ti je noga, Dijego? - Sećaš se ovoga? Bilo je u tvom kolima.
Zašto mi? Nismo vam ništa uradili.
Dijego. To... To stvarno... Nije ništa lično.
Ali ako možemo da uništimo za jedan vikend ono što ste gradili godinama,
onda zašto biste uopšte bili zajedno? Ili ćete nas odbiti
i dokazati svoju ljubav jedno drugom i preživeti,
ili ćete završiti na dnu jezera.
Nijedan par do sada nije izdržao našu igru do jutra.
Šta vas dvoje čini drugačijima?
Nismo... Nismo raskinuli. -Da. -Pobedili smo!
Pobedili smo vašu jebenu igru! Pobedili smo, morate da nas pustite!
Moramo da vas pustimo? Da vas pustimo? Probudi se, Sejdž.
Sve vreme ste lagali jedno drugo otkad ste stigli.
Vrati mi telefon! -Pogledaj to.
Upravo ste odobreni za sledeći smeštaj - na Floridi.
Odlično mesto.
Naravno, nikad nećete stići tamo.
Zašto nam sve ovo pričate? -Reci im. -Da im kažem?
Hajde da se osvrnemo, može?
Jeste li shvatili?
Moje ime je Tomas, a ovo je Alis.
Naši roditelji su bili Robert i Merilin Prajs.
Čitao si o njima, Dijego. Soba broj dva, u novinama?
Da li te to... malo šokira?
Ne uklapa se u tvoj pogled na svet?
Odmalena smo Tomas i ja imali posebnu vezu.
Provodili smo sve vreme zajedno.
Nismo bili samo brat i sestra, već i najbolji prijatelji.
Majka je pokušala da nas razdvoji.
Ležali smo zajedno i zaspali.
I naša ljubav
se razvila.
Kad smo bili tinejdžeri, majka nas je uhvatila u krevetu.
Rekla je ocu i on nas je prebio. Mislili su da smo monstrumi.
Zato smo uradili ono što smo morali.
Dokazali smo svoju ljubav svetu.
Vidi.
Ono što su vaši roditelji uradili bilo je užasno,
ali mi nismo oni. -Ali jeste. Vi ste ti koji bi trebalo da
sude svojoj vezi, a ne našoj.
Sin, molim te. Molim te, samo... samo nas pusti.
Nećemo nikome ništa reći. -Moraš da nas pustiš!
Dušo? Dušo? -Dušo? - Dušo? -Dušo? -Moj adrenalin.
Osećam se baš napaljeno. - Hoću te. Hoću te sad. -Sad? -Da.
Sad? -Da. -Da li bi vi... -Da li bi vam smetalo ako mi samo...
Vratićemo se za dva minuta. O, Bože. -Ne mrdajte! -Jebote!
Sejdž? Sejdž, moraš da trčiš. Trči!
Ja ne mogu daleko s ovom nogom, ali ti moraš.
Neću te ostaviti ovde. Hajde da bežimo. Zubima.
Čekaj, čekaj, čekaj. Video sam ovo na TikToku.
Ustani. Ustani. Slušaj me.
Šta? -Samo ustani! Razumeš? -Da. Dobro, dobro.
Podigni ruke, pa ih spusti svom snagom.
Dobro? -Dobro.
Jebote. -Vidiš? Pogrešili su za nas. Pogledaj kakav smo par.
Sve sam folirala. - Šta? -Kad si dao otkaz,
sva finansijska odgovornost pala je na mene
bez ikakvog plana. Više nismo bili jednaki.
I svaki put kad smo imali seks... -Glumila si? -Da.
Sumnjao sam, ali nisam bio siguran. -Ne mogu da skinem... -Izvini.
Ovu jebenu traku! -Još malo. -Idi po hlorofor.
Idi.
Jesi uspeo? -Da. - Jebote. Idemo.
O, Bože. -Dušo? Dušo.
O, jebote. O, sranje. Dušo, dušo, jesi li...
Čekaj, čekaj, jesi li dobro?
Imam staklo u licu. Imam staklo u licu.
Uhvatiću je, ljubavi. -Idi. -Dobro? -Idi! Idi! -Volim te.
Volim te.
Dijego!
Dijego?
Dijego! Dijego!
Sranje.
Hoćeš da me ubiješ sekirom, Sejdž? -Ubiću te pre nego što ti mene ubiješ.
„Ubiću te pre nego što ti mene ubiješ.“
Znaš šta? Biću pravi džentlmen,
i daću ti besplatan udarac. Kako ti to zvuči?
Brojaću do tri da mi zabiješ tu sekiru u glavu.
Ili idem prvo po tvog dečka, pa se onda vraćam po tebe.
Važi? Koliko ga voliš, Sejdž?
Hajde, pokaži mi koliko ga voliš. Da li bi ubila zbog njega?
Jedan. Dva.
Tri.
Sejdž. Izgleda da ga baš i ne voliš.
Hoćeš da ti dam još jednu šansu?
Daću ti još jednu šansu, važi? Ali ovo ti je poslednja. Važi? Važi?
Ajde da to završimo.
Hajde, Sejdž.
Jedan. Možeš ti to! Hajde, Sejdž!
Dva. Možeš ti to. Imaš taj instinkt ubice.
Dva i po.
Jebi ga! Hajde! Ajde još jednom!
Baš mi je drago što nećeš da odeš bez borbe, Sejdž.
Šta ćeš sad da uradiš?
Jebote.
Jebena kučko!
Sejdž!
Dijego! Dijego!
Sejdž! Sejdž!
Ne mislim da će doći, čoveče.
Pazi gde staješ. Pazi... Ne, ne, ne. Ne moraš to da radiš.
Zajebavaš me? -Ne! -Znaš,
mislite da ste jebeno savršeni,
ali zapravo ste samo usrani, sjebani ljudi, isto kao i mi.
Molim te, molim te, molim te. Ne, ne, ne! -Molim te! Ne, ne, ne!
Ne! Ne! -Ne, ne, ne!
Jebote.
Jesi li dobro?
Nisam... nije baš sjajno. -Evo, dušo. Evo. -Ti? -Moglo je i bolje.
Gde je ona? -Zabio sam joj nož u stopalo. Prikucana je za dok.
Dobro. Možeš da stojiš? -Da, da. -Dobro.
Motorna testera je crkla.
Moramo da se pokupimo odavde. -Oba auta su sjebana.
Uzećemo čamac. -Važi. -Dobro. -Drži se.
Dobro.
Moram konačno da priznam... nisam dovoljno dobar.
Možda mogu da pišem usput, ali nisam trebao da dam otkaz.
Dobar sam učitelj, znaš? Pisac sam onako - osrednji.
Samo hoću da znaš da se vraćam u školu da predajem.
Dobro. -Dobro?
I da ćeš i dalje morati da čitaš moje prosečne tekstove.
I možda sad mogu da pišem o sjebanim ljudima,
ali naša budućnost neće od toga zavisiti.
Jebi ga! Gde je nestala?
Možeš? -Da.
Drži se čvrsto! -U jebote. Vezani smo. -Uzmi sekiru! Uzmi jebenu sekiru!
Umri već jednom!
Sejdž! Unazad!
Sejdž!
-Zaglavilo se!
Sejdž! -Sejdž!
Umri!
Preveo: Dr IggY
Preuzeto sa www.titlovi.com