Какво става тук?
- Трябва да си платиш. - За какво?
Посветих се на изкореняването на злото.
И на защитата на страната ни.
Кажи го на колегите.
- Какво? - Жертваш ни. За теб сме отпадък.
Пращаш ни на незаконни мисии
и ликвидираш всеки, когото смяташ за заплаха, дори своите.
- Много милосърден се извъди. - Тези хора ти имат доверие.
Чуваш ли се изобщо? Как мислиш, че става?
Агенти биват отстранявани. Загиват свестни хора.
Това е цената на свободата, момче.
Тук е.
Какво се надявахте да направите?
Да откраднете архива и да разкриете всичко ли?
- Без да ви обявя за предатели? - Истината е важна.
- Аз решавам кое е истина. - Знаем.
Не е нужно да убеждаваме целия свят.
Само тях.
Сега!
Назад!
- Бързо! - Всички долу!
Джак, помниш патриотите, участващи в тайната ти програма, нали?
Много ясно. Разпратила си ги по света, за да ти играят по свирката.
Свързах се с тях и им споделих какво научих от архива.
Но искаха още.
Затова ги поканих тук да обсъдят подробностите лично с теб.
- Виж какво направи. - Добре сме го обучили.
Да бъде предвидлив и да не се плаши от трудностите.
Подмамихме те тук, за да говорите очи в очи.
Както можеш да си представиш, имат много въпроси.
За смъртта на невинни и своеволията.
Но най-вече за това как агентите биват отстранявани.
Как свестни хора загиват.
Ти ми отне и съсипа всичко, което обичах и в което вярвах.
- Но страната ни стана по-безопасна. - Може би да, а може би не.
Истината обаче е важна, ще пратя архива на директора на разузнаването.
Програмата ти приключи.
И смяташ това за победа?
Не.
Трагедия е.
Имах ти доверие.
Правех каквото ми кажеш.
Но трябваше да стана чудовище като теб, за да те изоблича.
Сидни.
Никаква не е трябвало да ставаш.
Винаги си била чудовище.
Джейн, на 10 км от Уилоу Крийк сме.
Разбрано, уведомих щатската полиция, пращат подкрепление.
- Питай за снимки от въздуха. - Какво стана с топографската служба?
Нямат снимки, но пилот на самолет в района
потвърди за движение южно от язовира Ненана.
- Поне четири автомобила с над десет души. - Пратете екипи.
Да подходят внимателно, не знаем какво става там.
Разбрано.
- Днес ще сложим точката, нали, Хъч? - Крайно време е.
Да, вярно е, че пожертвах неколцина, за да спася милиони.
Вие не правите ли каквото е нужно, за да изпълните мисията си?
Дори погазвайки морала!
Не ви съдя и не ви търся сметка какво вършите на терен.
Но преди да поставите под въпрос лоялността ми,
само си спомнете колко добро сме направили заедно.
САЩ процъфтяват благодарение на нас!
Не бих ощетила програмата.
И определено не бих навредила съзнателно на когото и да било от вас.
Но ако ще ме изкарвате злодей,
много ви моля…
Нека е заслужено!
КАЧВАНЕ ОТ ДИСК
Мамка му.
Бързо!
Идвай, Маркс!
Бъдете внимателни.
Отваряйте си очите на четири!
Маркс, прикривай ме.
- Къде отиваш? - Тръгвам след Хавлок. Сега!
Върви!
Играта свърши, Сидни. Време е да приключим с тази каша.
Сидни?
Робърт не постигна нищо велико от прекалена принципност,
но двете с теб, мила моя,
разбираме, че състраданието е лукс,
който не можем да си позволим.
По дяволите.
Гадна кучка!
Боже.
Какво е станало?
Сидни, ранена си, какво стана?
- Какво й е? - Наръгана е.
- Господи. Дълбока ли е раната? - Да.
- Дълбока е. - И то много.
Да я вдигнем. Хайде, ела.
Маркс!
- Да я качим отзад. - Помагайте!
Отвори!
Да му се не види.
- Кърви лошо. - Черният дроб.
Явно е прекъснат кръвоносен съд. Трябва да спрем кървенето.
- Дайте вода, бързо! - Ей сега.
Погледни ме.
- Копър Ривър е на час път. - И Хийли е далече.
Питай във Феърбанкс за хеликоптер.
Да се обадим в Копър Ривър да подготвят операционна.
- Да. - Бягай.
- Не, никога няма да те оставя. - Възползвай се от ситуацията.
Колкото и да е трудно.
Трябва спешно да я превозим.
- Няма друг начин. Хайде, държа те. - Да подложим одеяла.
Да, дай.
Обичам те.
- И аз. - Дай одеяла!
Франк.
Тя няма да издържи до Копър Ривър.
В атабаско селище на реката има медицински материали и лекар.
Добре, закарайте я там. Хъч ще те води.
- Да тръгваме. - Франк. Кълнеше се, че ще ме арестуваш.
- Но май няма да успееш. - Още нищо не се знае.
Хайде, потегляйте.
Абе ти…
Не се спря! Мама му стара.
Да му се не види!
Ливай, стой на място!
Мамка му.
Стой!
И какво ще направиш, Франк, ще ме застреляш ли?
- Не мърдай. - Знаеш, че не съм от лошите.
Казах ти, че ще променим света.
И успяхме. Изобличихме Брадфорд.
Цялата й порочна мрежа ще рухне.
- А сега ще те задържа. - Кой знае какво още беше планирала.
И колко хора щяха да умрат. Ние ги спасихме, Франк.
Заедно успяхме. А сега ме пусни.
Не мога. Аз съм шериф, а ти - беглец.
Целта не оправдава средствата. Загинаха хора, носиш отговорност.
- На колене. - Нося отговорност? А ти, Франк?
Нямаш ли тайни?
- Примерно за онзи пистолет, който скрих. - Ще следвам правилата.
Нима?
Щом си рекъл.
Внушаваш си, че така е редно, но всъщност имаш избор.
Сам прецени как е правилно да постъпиш.
Да спасиш Сидни или да ме арестуваш.
Ти решаваш.
Мамка му!
Писна ми!
По-ниско и вляво.
По дяволите. Секунда.
Не мога да клампирам така, обърни я към мен.
- Бързо. - Момент. Да я повдигна ли?
Да, бързо. Виждаш ли, Стаг?
Добре, дано издържи.
Изглежда стабилна, нека лежи неподвижно.
Ето.
Дезинфекцирай и пусни още една система. Кенай, донеси още одеяла.
- Какво става? - Не знам, но не е никак добре.
- Ще изляза на въздух. - Добре.
- Как е тя? - Зле.
Засегнат е кръвоносен съд в черния дроб. Вероятно е портната вена.
Клампирах я и вливаме течности
за възстановяване на обема на кръвта и нивото на кислорода,
но трябва да й се прелее кръв.
- Застрашена е от хипоксия. - Обаче?
Няма как да стане тук.
Нивото на кислорода в кръвта й е малко над 90 и пада.
Ако продължи да кърви, ще спадне още повече.
Стигне ли под 80%, тя ще умре.
- Сега какво? - Хеликоптерът е далече.
- В Копър Ривър не разполагат с кръв. - Феърбанкс?
Няма време. Не би издържала, дори пътищата да бяха почистени.
Да минем напряко със снегомобил.
Би могло, ако имахме гориво. Доставката се бави повече от седмица.
- Ще я закараме във Феърбанкс. - Пригответе я за път.
Май не разбирате колко е тежка травмата.
Разбирам, че тук ще умре.
- Няма да издържи толкова дълго пътуване. - Какъв избор имаме?
Жената умира и отговорността ще е наша, освен ако не измислим решение.
В това ни е силата, нали? Сплотяваме се, за да оцеляваме.
- Така че… - А с кучетата?
Капи Уийвър има шест хъскита. И танк ще влачат.
Браво, момче, доведи го.
Да действаме.
Не искам да го казвам, но ще трябва да си проправяш пъртина.
- Това ще те бави. - Няма да я оставя да умре.
Като мина прохода, ще хвана пътя покрай горското стопанство.
Така ще излезем на шосето.
Обади се на Шутър Браун, живее наблизо.
Да ни чака с пикапа си на разклона.
После сме направо към Феърбанкс. Тя как е?
Държи се засега. Трябва да си бърз като вятър.
Тръгваме.
- Приготвих ти раница. - Вземи пушката ми.
Благодаря, Риф.
И за това. Хайде.
- Тръгвам. - Като минеш прохода, ще стане трудно.
- Кога ни е било лесно? - Прав си.
Готови ли сме? Добре.
В такъв случай потегляме.
Дий!
Хайде, дий!
Да я качим в пикапа.
- Тая няма да я взема. - Какво?
Заради нея загинаха Дони, Рийд и другите.
- Шутър, чуй ме. - Не искам да имам нищо общо.
Съди ме колкото щеш. Няма да имам угризения, ако тя умре.
- Недей така, Шутър. - Законът не ме задължава да й помагам.
Не че някога ти е пукало за законите,
но като отвори дума, защо номерът на колата ти е скрит?
- Я стига. - Да видим и какво е положението вътре.
Сега я втаса.
В колата има отворена алкохолна напитка, което е нарушение.
И си махнал предпазния колан. Става сериозно, Шутър.
Мога да конфискувам колата ти до края на ловния сезон.
Не че много ловуваш, само се наливаш с уиски.
Така ли ще я караме?
Няма мърдане.
Да я качим.
Хайде.
Готово.
Пази кучетата.
Франк, открихме го.
Хавлок.
- Май те боли коляното. - Всичко ме боли.
- Пилот ли го е забелязал? - Да, доставчик.
Заварихме колата обгоряла.
- Поднесъл е на завоя ли? - Заледено е, изхвърчал е в дерето.
- Каквото повикало, такова се обадило. - В смисъл?
В края на краищата не го убихме ние, а Аляска.
- А откъде знаеш, че е той? - Няма как да свалим отпечатъци.
Но колата е крадена. Ръстът и теглото съвпадат.
- Няма ли начин да вземем ДНК проба? - Франк, той е.
Липсва му кътник - вероятно с него е отключил белезниците в самолета.
Не мога да повярвам, че се свърши.
Аляска му го върна.
- Томи, какво става? - Отговорникът е в централата.
Спрели са турбините и са открили останките на Брадфорд.
Ужас.
- Повика ли патолога? - Да.
А Скофийлд?
Още нищо не се знае.
МОЛЕТЕ СЕ ЗА ФЕЪРБАНКС
До нови срещи.
Дано имаме късмет да се засечем на някой плаж във Флорида.
- Там е горещо. - Странни хора сте вие.
- Благодаря, че дойде, Тед. - Тъкмо да се поразходя.
- Нали познаваш Хъч? - Как е баща ти?
Не съм го виждал, откакто ходихме на риба. Още ли не се спира?
- Побърква майка ми. - Вие двамата го засенчвате.
Разказаха ми, докато идвах насам.
Но подробностите не са ми много ясни.
- Какво точно стана? - И ние още не сме съвсем наясно.
Чух, че били замесени ЦРУ и някаква жена - Джаклин…
- Брадфорд. - Да, Брадфорд.
Виж, Тед… Цял живот съм служител на реда.
Свестните политици се броят на пръсти, но на теб имам доверие.
Затова искам лично да ти предам нещо.
- Какво е това? - Истината.
Ще говорим, като видиш какво съдържа.
Държах да е в ръцете на принципен човек.
Човек с правомощия да започне пълно разследване.
Да.
Губернаторът е.
- Ще я потърся после. - Не, обади се сега.
Важно е, ние ще изчакаме отвън.
- Какво? Защо се усмихваш? - Тъпо е.
Кажи де.
Знам ли, просто…
Един свестен човек даде диска на друг свестен човек.
Има надежда.
- Да не се размекна? - Я стига.
Не, това е комплимент.
Вече го оценявам.
Аз също.
- Само не ставай мекушав. - Ти също.
Пак ще те спуквам на хокей.
Как се чувстваш?
Трябва ли да кажа "като късметлийка"?
Защото ще излъжа.
Няма да ти е за сефте.
- Как ме докара до тук? - Много хора помогнаха.
- А архивът? - На сигурно място е.
У човек, на когото вярвам.
Истината ще лъсне.
И още нещо трябва да ти кажа.
Станала е катастрофа, открихме труп.
Ливай ли беше?
На мнозина им се иска да е той. Ясно защо.
Трябваше да открия 52-ма затворници, а мъжът ти не беше в списъка, така че…
Какво?
- Няма значение. - Има.
Поне за мен.
Сетих се за Брадфорд.
За това, което тя каза.
През цялото време си внушавах, че съм се променила
заради преживяното.
Но не е така.
Същата съм си.
Просто същността ми излезе наяве.
Сериозно ли го казваш?
Не спирам да мисля
за шерифите, които загинаха.
За хората в града.
За приятеля ти Дони.
Заради мен вече ги няма.
Съзнателно взех решение, което смятах за правилно.
- Татко щеше да е възмутен. - Той не е попадал в такава ситуация.
За него законът беше светиня.
Пийни си малко.
Питаше за Руби.
Не ти казах цялата истина.
Опитът за покушение срещу мен,
при който дъщеря ми загина,
беше резултат от мое съзнателно решение, от избора, който направих.
И когато погребах детенцето си,
пред себе си се заклех вече винаги да следвам правилата.
И се стараех да правя точно това.
Когато следваш правилата, не ти се налага да вземаш решения.
Изборът между доброто и злото спира да е субективен.
Не носиш отговорност за пораженията в резултат от преценката ти.
Работиш и си измиваш ръцете със законите.
Но нека те попитам.
Дали законите винаги са справедливи?
Или пак се налагат
тежки решения?
Понякога и невъзможни решения, тук и сега.
Не одобрявам изцяло постъпките ти.
Но мога да те разбера.
И според мен баща ти би счел каузата ти за достойна.
Ще се видим ли преди делото?
Сериозно ли мислиш, че ще има дело?
При условие че можеш да изкараш наяве кирливите ризи на ЦРУ, на Брадфорд?
Ще ме съдят, но при закрити врата.
Уж че бранят националната сигурност, само и само да потулят случая.
Но не храня никакви илюзии, че ще мина между капките.
Онзи твой човек, на когото си дал архива, сигурен ли е?
Напълно.
Сега ще тръгвам.
Прибирай се, Франк.
Виж сега…
С Люк говорихме и преценихме, че трябва да се отдръпнем.
Понеже…
Не бяхме наясно, а и още не сме,
какво е бъдещето ни като семейство.
Но в края на краищата решението е едно.
Да продължим.
Съгласен съм с вас.
Няма да ни е лесно.
Татко, кажи нещо.
Ще предам пистолета.
Ще си призная и ще поема последствията.
Това ще върне ли сестра ми?
Ще скрепи ли пак семейството ни?
Пади Куган е мъртъв. Руби вече я няма и сега какво?
И теб ли ще загубим? Това само ще ни съсипе.
Отърви се от него.
- Не. - Изхвърли пистолета!
Веднъж вече го скрих и ето докъде се докарахме.
Трябва да си понеса отговорността.
А за Люк няма ли да помислиш?
И за мен също?
Толкова добро си направил, Франк!
Реванширал си се. Всички вече сме си платили.
И ако трябва да плащаме още, нека е заедно.
Давате ли си сметка?
Такива действия винаги имат последствия, Люк.
Сложно решение е.
Да, разбирам.
Но тук вземаме решенията заедно.
И си ни нужен, татко.
За мен пистолетът не е съществувал.
Никога не съм го виждал.
Аз също.
- Убедени ли сте? - Да.
Напълно.
Време е.
Време е семейството ни да се отърси от миналото.
Вярно бе.
- Скъпа, знаеш ли какво си мисля? - Кажи.
Да сложим кедрово джакузи.
Какво ще кажеш? При дърветата зад стаите за гости.
Не е на ток, а на дърва. Какво смяташ?
- Все пак първо да поправим контакта. - Поправен е.
Мамо, доставили са ни и замразени пици.
- Може ли сега? - Вече съм предвидила вечеря.
- Здравей, Кира. - Здравейте, г-жо Ремник.
- Мама ви праща това. За новия ви дом. - Не беше нужно.
Благодаря.
Да му се не види. Люк!
Нали ти казах нещо?
Слагай капака…
Здравей, Кира.
- Слагай капака на боята, стъпих в нея. - Съжалявам.
- Има защо. - Чудно е, благодари на майка си.
- Но и аз ще й пиша. - Пица!
- Това ли ще вечеряме? - Мама не дава.
- Какво? Хайде де, аз ще я изпека. - Не.
Цапаш навсякъде с боя!
- Така ли било? - Стига.
Татко, престани, излагаш се.
Не мога да гледам.
- Стойте де! - Изгони ги.
- Голям романтик си. - Може би е време…
"да се върнем в Тексас".
Може да е първият ни клиент.
- Или някой бояджия. - Дано може да поправи и контакта.
- Ще видиш ти! - Пусни ме.
Ало?
Да, тук е. Теб търсят.
- Кой е? - Не знам.
Люк.
- Да? - Здрасти, Франк. Как я караш?
- Добре, допреди две минути. - Стига де, не ти ли е мъчно за мен?
Ни най-малко.
- А не ти ли е интересно как успях? - Онзи сигурно е Джулиан Стийл.
Така ли се казва? Открих трупа му, докато търсех с местните.
Знаех си, че ще ми потрябва.
- Явно не е стигнал до Оклахома. - Но смъртта му не е била напразна.
От обгорял труп не могат да извлекат ДНК, нали знаеш?
- Защо не казваш нищо? - Защото вече не си мой проблем.
- Нима? - Да, факт.
И не ми пречи фактът, че си жив някъде по света,
стига да стоиш далеч от кътчето, където живея аз.
- Трудна работа. - Защо?
Защото ти и кътчето, където живееш, сте в центъра на събитията.
- Друг път ще ти обясня, сега имам работа. - Не, казвай.
Само исках да се уверя, че семейството ти е в безопасност у дома.
Не замесвай…
Сигурен ли си?
Да.
Напълно ли?
- Да. - Ти си луд.
Какво да се прави…
Обичам жена си.
Превод на субтитрите Боряна Богданова