Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hyvä yleisö, toivottakaa tervetulleeksi Wanda Sykes!
Philadelphia, suuret kiitokset! Kiitos.
On aivan mahtavaa olla täällä Philadelphiassa -
kuvaamassa komediaspesiaalia.
Edellinen spesiaalini kuvattiin vuonna 2019.
Se oli nimeltään Not Normal.
Sen jälkeen on koettu pandemia -
ja kapina.
Roe vastaan Wade -päätös kumottiin. Niinpä.
Olisi pitänyt nimetä aiempi spesiaali Vanhoiksi hyviksi ajoiksi. Helkkari.
Mitä pirua täällä tapahtuu?
On apinarokkoa, satoja tuhoavia kannuskaskaita,
tulvia Kaliforniassa, lumimyrskyjä Texasissa -
ja Kanye verhoamassa mustan kehonsa White Lives Matter -paitaan.
Taidan laittaa tämän spesiaalin nimeksi Jeesus tulee!
Olemme kokeneet pandemian, hitto soikoon.
Korona oli pelottava, sillä etukäteen ei voinut tietää, miten se vaikuttaisi.
Itsekin sairastuin lopulta, vaikka kaksi vuotta siihen meni.
Olen ottanut kaikki rokotukset, joten selvisin parin päivän taudilla.
Eristäydyin vierashuoneeseen.
Vaimo ja lapset eivät päässeet sinne häiritsemään.
Kolmantena päivänä havahduin -
ja totesin, että pitäisi hankkia long covid.
"Tämähän tuntuu mukavalta. Sain omaa aikaa."
Otin huoneessa torkkuja ja katsoin tv:stä, mitä halusin.
Vaimoni jätti aterioita oven taakse.
Hän kysyi, miksi oven alle oli tungettu pyyhe.
Halusin pössytellä kaikessa rauhassa.
"En halua tartuttaa!
Ajattelen teidän parastanne."
Sitten vaimokin sairastui.
Hän ilmoitti: "Sain positiivisen testituloksen.
Nyt voimme olla yhdessä eristyksessä."
En suostunut.
"Olen toipumassa, en halua tuoretta tautia.
Levittelet sitä."
Vaimo väitti, ettei homma niin mene, mutta ei hän ole mikään Sanjay Gupta.
Passitin hänet makuuhuoneeseen.
Sitten poikani sairastui. Mutta hänen kaksoissiskonsa ei.
Sillä hän on 13-vuotias tyttö, joka karttaa meitä kuin ruttoa.
Kadulla hän kävelee monta metriä edellämme -
ikään kuin hän olisi Beyoncé ja me muut Destiny's Child.
Vasempaan, vasempaan
On kyllä joitakin asioita, joita kaipaan koronasulkujen ajalta.
Silloin ei päästetty porukkaa kotiin.
Ei sopinut käydä kylässä. Kaipaan sitä.
Oli hauska käskeä valkoiset ystävät kiertämään takakautta.
Tykkäsin siitä.
"Menepä takakautta, Carol.
Tiedät kyllä olla tulematta etuovelle. Kierrä taakse siitä. Ala mennä.
Tavataan nuotiolla. Menehän nyt."
Sitä ryypättiin nuotion äärellä.
Pandemiasta seurasi hyviäkin juttuja.
Kuten etäkirkko. Aivan loistava keksintö.
Silti onnistun jotenkin myöhästymään.
Eihän se vaatisi muuta kuin kirjautumisen.
Etäkirkko on mahtava.
Ehtoolliset tosin alkoivat riistäytyä käsistä.
Niin pääsi käymään.
Pastori kehotti nauttimaan pienen annoksen viiniä tai mehua.
Viini oli mainittu. Se riitti.
Istuin sitten etäkirkossa shottilasillinen viiniä -
ja Ritz-keksi edessäni.
Minulle Kristuksen ruumis on ruskea.
Minulle ei kelpaa mikään Malibu-Jeesus vaaleine kutreineen ja sinisine silmineen.
Ei.
Sellainen vain ylläpitää valkoista ylemmyyttä.
Oletteko nähneet varhaisia Jeesus-piirroksia?
Niissä hän näyttää Teddy Pendergrassilta.
Minun Jeesukseni on sellainen. Nebraskan Jeesukselle sanon ei kiitos.
Aluksi etäehtoolliset sujuivat hyvin, mutta puolen vuoden jälkeen…
Istuin koneella täyden Cabernet-lasin -
ja täytetyn rinkelin kanssa. Silloin havahduin tilanteeseen.
Homma meni naurettavaksi.
Jumalanpalveluksen lopulla kuvioissa oli jo juustotarjotin.
Raamatun päälle oli jäänyt rinkula viinilasista.
Minun pitää käydä kirkossa valvotusti.
Yksi ystäväni ei ole ottanut rokotuksia. Eikä aio ottaakaan.
Hän naureskelee minulle. "Et tiedä, mitä sinuun pistetään.
Et tiedä, mitä siinä litkussa on."
En tiedäkään.
Vaikka se kerrottaisiin minulle, en siltikään tietäisi.
En ole mikään tieteilijä.
Minulle nauretaan.
Perusteluksi heitetään: "En laita kehooni mitään ylimääräistä."
Turhaa puhetta, jos käyttää makeutusaineita.
Rokote ei pelottanut minua, sillä totuin lapsuudessani ötökkämieheen.
Kasvoin Virginian maaseudulla. Ötökkämies oli siellä tuttu vieras.
Nykyään ötökkämies soittaa ennen tuloaan ja jättää viestin.
Hän kehottaa pysymään sisätiloissa ja pitämään lemmikit sisällä.
Ei minun aikoinani.
Silloin 60-luvun lopulla ei ilmoiteltu etukäteen.
Kotini oli syrjäseudulla.
Ei katuvaloja eikä asfalttiteitä. Mummillani ei ollut juoksevaa vettä.
Ötökkämiehen tulo oli siis meille jännittävä tapahtuma. Kuin sirkus.
Muilla alueilla kuultiin…
Meillä sen sijaan kuultiin…
Ja sekosimme siitä täysin.
Meillä lapsilla jäivät leikit kesken, kun ötökkämies saapui.
"Hän se on!"
Sitten juostiin tien päähän tervehtimään ötökkämiestä.
Keräännyimme hänen autonsa taakse -
leikkimään torjunta-ainepilvessä.
"Ette näe minua!"
Nautimme hippaleikeistä täysin rinnoin.
Ja ötökkämies oli mulkvisti.
Hän ei huutanut: "Lapset, menkää sisälle, aine on myrkkyä!"
Sen sijaan hän tykitti meitä kuin videopelissä.
Mulkvisti hidasti vauhtia ja pölläytti meille tuhdimman annoksen.
Meistä se oli mahtavaa. Juoksimme sumussa suut ammollaan.
Kun ötökkämies lähti, kiitimme häntä.
"Kiitos paljon, ötökkämies! Tule taas pian!"
Kävelimme kotiin -
torjunta-ainehuuruja uhkuen.
Luoksemme tulevat kärpäset -
kuolivat saman tien.
Rokote ei siis pelottanut minua.
Olen onnellisesti naimisissa. Vaimoni on ranskalainen.
Hän on valkoinen.
Meillä on 13-vuotiaat kaksoset, Lucas ja Olivia. Hekin ovat valkoisia.
Vaimoni synnytti heidät, joten minusta se kävi järkeen.
Lisäksi tuumin,
että jos homma ei toimikaan, minun on helpompi ottaa hatkat.
Minusta ei jäisi jälkiä.
Vaimo ei tykkää tuosta vitsistä.
Eikä varsinkaan siitä, että testamentissani -
määrään, että jos lapset haluavat rahani, heidän täytyy ottaa nimikseen -
Rashad ja Laquisha.
Lapset käyvät nyt julkista koulua.
Esi- ja alakoulun he kävivät ranskalaisessa koulussa,
koska vaimoni totesi: "Olen heidän äitinsä, ja minusta -
heidän pitää oppia ranska ensin, koska se on heidän äitinsä kieli.
Eli heidän pitää mennä ranskalaiseen yksityiskouluun."
Mikäs siinä. Ranska ensin, sopiihan se.
Ystäväni ihmettelivät, mutta vakuutin, että tiedän, mitä teen.
Tuumin, että kun lapset kysyisivät neuvoa läksyihin, sanoisin vain…
"Kysykää tuolta."
Nyt lapset puhuvat sujuvasti ranskaa.
Yläkoulun alkaessa vaimoni sanoi:
"Nyt kun lapset osaavat ranskaa,
heidän on minusta aika siirtyä julkiseen kouluun.
Sopiiko se sinulle?"
Se sopi paremmin kuin hyvin, sillä tutkailin lasten todistuksia.
Tyydyttävän voi saada maksuttakin.
Arvosanojen perusteella lapsemme eivät ole seuraavia tohtori Fauceja.
Pikemminkin tiktokkaajia. Siihen suuntaan näyttää lähtevän.
Kävimme tutustumassa kouluun ennen päätöksen tekemistä.
Kiertelimme koululla. Seinällä komeili sateenkaarilippu.
Translippu oli esillä, samoin kuva maapallosta ja yhteen liitetyistä käsistä.
Vaimoni ihasteli näkyä.
"Onpa kivan näköistä. Koulu jakaa samat arvot kuin me.
Tämä olisi lapsille hyvä ympäristö.
Mitä sanot, kulta?"
Minä sanoin: "Ensinnäkin,
täällä ei saa polttaa.
Tämä on julkinen rakennus.
Ja uppoaako tämä propaganda sinuun?
Liput ovat esillä, koska tulostamme tiedettiin.
Jos lipun ottaa alas,
alta paljastuu Trump 2024 -juliste."
Olin kuitenkin väärässä. Koulu panostaa inklusiivisuuteen.
Se teki minuun vaikutuksen.
Rupesin miettimään, miten erilaista elämäni olisi ollut,
jos olisin itse voinut nuorena käydä sellaista koulua.
Hitto vieköön.
Olisin säästynyt monelta turhalta mulkulta.
En tarvinnut sitä mulkkua!
Se ei ollut minua varten.
Se mulkku oli Carolia eikä minua varten.
Sillä olen tiennyt aina. Alaluokilta asti.
Olin ihastunut veljeni tyttöystävän siskoon.
Hän oli minua vanhempi. Sanoin hänelle,
että haluaisin olla poika, jotta hän voisi olla tyttöystäväni.
Aika suloista.
Se ämmä löi luukut kiinni. Hän nujersi minut täysin.
Hän vastasi: "Ei noin saa sanoa. Ällöttävää.
Olet oksettava. Et sinä tykkää tytöistä vaan pojista."
Mitäpä siinä sitten. Sulloin asian visusti piiloon.
Käsittelisin sen, kun on varaa terapiaan.
"Pakko kai ottaa mulkut vastaan."
Kauan siihen silti meni.
Olin neitsyt vielä toisena ylipistovuonnani.
Silloinkin halusin vain hoitaa homman alta pois.
Etsin mahdollisimman lyhyen ja pienikätisen miehen.
Pikku kätöset.
En halunnut kokonaista ateriaa.
Vähän tapaksia vain.
Pikku purtavaa.
Hän oli mukava mies. Aloin harrastaa seksiä miesten kanssa.
En ikinä saanut siitä paljonkaan irti, mutta miehet vaikuttivat nauttivan.
Minulle se kai riitti,
sillä olen viihdyttäjä.
Pistän show'n pystyyn.
Mutta nykylapset tietävät nämä jutut.
Tyttärelläni on eräs homoystävä, Justin.
Sanoin hiljattain vaimolleni:
"Olivia kysyy, saako Justin tulla meille yökylään. Mitä arvelet?"
Hän vastasi: "No,
Justin on très gentil ja pidän hänen vanhemmistaan,
joten minulle sopii. Entä sinulle?"
Sopi se minullekin.
Aioin kuitenkin jutella Justinin kanssa, kun hän tulisi.
Sanoisin: "Justin, kun astuit kotiimme,
olit homo.
Paras olla vielä aamullakin.
Onko selvä?
En halua kuulla aamupalalla juttelua bi-uteliaisuudesta."
Lapset tietävät. Ja nyt osa porukasta yrittää palata ajassa taaksepäin.
Floridassa tehtiin Don't Say Gay -aloite. Mitä hemmettiä?
Tennesseessä kiellettiin lasten pääsy drag-esityksiin.
Ikään kuin se olisi edes ollut ongelma.
Olen nähnyt monta drag-esitystä,
ja aina niissä saa tapella viimeisistä syöttötuoleista ja istuinkorokkeista.
Käsittämätöntä.
Kirjastoissa drag-artistien pitämät satutunnit lopetettiin.
He eivät saa enää lukea lapsille.
Perusteluna oli, että naiseksi pukeutunut mies hämmentää lapsia.
Onko Seesamtie tuttu ohjelma?
Jos lapset tajuavat karvaisen norsumuurahaiskarhuhahmon,
RuPaul on helppo nakki.
Texasissa kielletään kirjoja.
"Suojelemme lapsiamme."
Jos haluatte suojella lapsia,
kieltäkää rynnäkköaseet. Lapset kuolevat niihin, eivät kirjoihin.
Niin kauan kuin drag-artistit eivät marssi kouluihin -
hakkaamaan lapsia kuoliaiksi Kuin surmaisi satakielen -kirjoilla,
keskitytään vääriin asioihin.
Ei sellainen suojele lapsia.
Se suojelee homofobiaa.
Ja transfobia riehuu kaikkialla. Lakialoitteita tehdään ympäri USA:ta.
Kysymys tuntuu kiteytyvän vessoihin.
Transnaisten ei haluta käyttävän naisten mukavuuslaitosta.
Jokainen, joka on käynyt naisten mukavuuslaitoksessa,
tietää, ettei se ole mukava paikka.
Jos satut puhtaaseen naistenvessaan,
kannattaa lotota, sillä sinulla on tuuria.
En tiedä, mitä naisille tapahtuu julkisissa WC-tiloissa.
Nainen saattaa astella ylväästi korkokengissä -
iltapuku ja tiara yllään,
mutta kun hän astuu WC-tiloihin…
Mitä helvettiä?
Voisitteko edes vetää vessan, arvon naiset? Pyydän kauniisti.
Pahin on aina yksi koppi, jonka ovi on hieman raollaan.
Sinne ei mennä.
Siellä on jotain kammottavaa.
Ja jonossa on aina yksi nainen, joka ei pysty odottamaan. Hän kysyy:
"Mahtaako tuo vessa olla vapaa?"
"Ole hyvä vain.
Anna palaa, Neiti Etsivä. Mene vain."
Hän kiiruhtaa ovelle.
"Hyvä luoja!"
Pönttö.
Kerran menin vessakoppiin, joka oli muuten puhdas,
mutta lattialla oli pissalätäkkö.
Se oli kummallista.
Sitten keksin, mistä oli kyse.
Leijuntataidot pettivät.
Nainen leijui pöntön yllä, mutta polvi petti kesken kaiken.
"Hemmetti!
Perhana sentään.
Pissasin kenkääni.
Hemmetti. Tämä on syvältä."
Joskus leijuntataidot ovat kohdillaan, mutta kehomme ovat mutkikkaita.
Liekö syynä villiintynyt karvoitus,
mutta joskus neste virtaa kahtena norona.
Yksi lähtee valumaan reittä pitkin, toinen suihkuaa tuonne.
Mitä…?
Sitä yrittää saada norot yhdistymään.
"Ojennukseen siitä. Tehkää yhteistyötä.
Ei helkkari. Eihän tästä…
No niin. Homma haltuun nyt."
Pissausta skorpioniasennossa.
"Sain pissaa pyllyyni. Ei hyvä juttu ollenkaan."
Lopulta sitä luovuttaa ja päättää käyttää suojapaperia.
Asettelet paperin WC-istuimelle ja kun käännät selkäsi,
vessa huuhtelee itsensä ja vie suojapaperin mennessään.
"Paskat tämmöisestä, paras pissata lattialle."
Minä toivotan transsiskoni tervetulleiksi naistenvessoihin.
Sinne vaan. Ehkä saatte meidät ryhdistäytymään.
Ehkä alamme kannustaa toisiamme.
"Hoidetaanpa nyt hommat kuntoon. Olemme saamassa uusia jäseniä."
Poikani Lucas on anellut minulta käärmettä.
Hän on jankuttanut käärmeestä jo vuosia.
"Mami-boo, saanko käärmeen?"
Lapset sanovat minua mami-booksi, koska he ovat rasisteja.
Vastaan pojalle kieltävästi.
Sama käärmejankutus jatkuu joka joulu ja syntymäpäivä.
Lopulta ärähdin: "Lucas, et saa käärmettä!"
Hän kysyi, miksi.
"Koska en anna sinun olla niin valkoinen."
Minun piti selittää paremmin. Sanoin: "Kuule, sinulla on musta äiti.
Mustat naiset eivät siedä typeryyksiä.
Se ärsyttää pershipiäämme.
Käärmeen hankkiminen sisätiloihin lemmikiksi on tyhmää.
Sitä se on. Ja arvaa, mitä muuta et saa tehdä.
Harrastaa extreme-lajeja.
En hanki sinulle pyörää, jotta voit tehdä sillä voltteja.
Ei polkupyöriä sitä varten keksitty. Turha luulo."
Poika kysyi:
"Siksikö et anna minun pitää shortseja kylmällä säällä?"
"Naulan kantaan, Rashad."
Hän ihmetteli Rashad-nimeä. Sanoin, että se selviää aikanaan.
Koronasulkujen aika otti kyllä koville,
sillä silloin rotukysymykset nousivat taas tapetille.
George Floyd, Breonna Taylor, Ahmaud Arbery.
Yhteiskunnassa kiehui.
Ja minä jumitin valkoisten seurassa.
Ahmaud Arberyn tapaus mursi minut.
Seisoin pihalla nuotiopaikan luona.
Olin tolaltani ja ryypiskelin.
I Matter -paita ylläni.
Vaimoni tuli ulos ja sanoi:
"Kulta.
Tiedän, että olet tolaltasi. Tuota…
Siis rasismin takia ja… tuota…
Olen pahoillani, että… tuota…
Siis tuota…
Että…
Rasismia.
Mutta lapset ovat vähän huolissaan sinusta.
He kyselevät, miksi mami-boo on surullinen.
Ehkä voisit jutella heille siitä…
Tuota…
Rasismista."
Vastasin: "Alex, mitä jos sinä juttelisit heille rasismista?
En minä osaa selittää asioita, joita tehdään minulle.
En osaa, joten hoida sinä se.
Juttele samalla valkoisesta ylemmyydestäkin.
Varmista, ettemme hyysää täällä tulevaa Proud Boys -jäsentä."
"Voisin tehdä kreppejä."
Hän teki kreppejä.
Ne olivat erinomaisia.
Mutta ymmärrän kyllä.
Ymmärrän. Aihe on kiusallinen.
En jaksanut enää selittää vaimolleni,
joten päätin näyttää hänelle käytännön esimerkkejä.
Kerran meidän piti viedä asiakirjoja pankkiin.
Vaimoni ajoi, minä istuin vieressä. Saavuimme pankin pihalle.
Parkkipaikka oli aika tyhjä, eikä pankissa näkynyt liikettä.
Vaimoni sanoi: "Vie paperit vain sisään.
Käyt vain jättämässä."
Kysyin, onko pankki edes auki.
"On kai. Mene sinne ja tee näin."
"En takuulla mene pankin ovelle…"
"Mikset?"
"Mustat eivät tee pankin oville näin."
Koska joku soittaisi poliisille ja sanoisi:
"Joku musta nainen yrittää murtautua pankkiin.
Hän on Wanda Sykesin näköinen."
Vaimoni ei tajunnut. Hän piti minua naurettavana.
Ymmärrän sen, sillä hän voi tehdä mitä päähän pälkähtää.
Ranskassa ollessamme olimme menossa kauppaan.
Kadun toisella puolella olevan kaupan myyjä oli vetämässä murtosuojaa alas.
Sanoin, että myöhästyimme. Vaimo oli eri mieltä.
Hän juoksi kadun yli…
Minä peräännyin -
ja lähdin kotiin.
Siis Yhdysvaltoihin.
Vaimoani ei pysäytä mikään.
Yksi juttu kuitenkin sai hänet ärtymään.
Seisoskelimme kerran takapihallamme.
Sulkujen aikaan talomme viereen rakennettiin kolme uutta, isoa taloa.
Vaimoni oli takapihalla ja katseli yhtä taloista. Hän sanoi:
"Kuule, tuosta ikkunasta taitaa tulla ongelma.
Sieltä näkyy suoraan kylpyhuoneeseemme.
En tykkää tuosta ikkunasta."
Vastasin, ettei se haittaa. Voimme vain sulkea kaihtimet.
Kun hän tekee tämän äänen,
asia ei todellakaan ole loppuun käsitelty.
Se ei jäänyt siihen.
Parin päivän päästä sain Alexilta puhelun ollessani kotona.
Se oli outoa. Hänkin oli kotona.
"Hei, kulta. Onko kaikki hyvin?"
"On. Voisitko mennä kylpyhuoneeseen ja katsoa ikkunasta?"
Menin yläkertaan.
Avasin kaihtimet -
ja näin hänet rakenteilla olevan talon ikkunassa.
Ihmettelin, mitä hän puuhasi. Siellä hän vilkutteli.
"Näen sinut! Näetkö sinä minut?"
Käskin hänet ulos sieltä.
"Halusin vain tarkistaa. Minähän varoitin tästä."
"Ulos sieltä nyt!"
"Hyvä on."
Hän tuli kotiin, ja minä kiehuin raivosta.
Hän ihmetteli raivoani, ja sanoin: "Tajuatko, mitä teit?
Toimit täysin samoin kuin Ahmaud Arbery.
Hän meni uteliaana tutkimaan rakenteilla ollutta taloa.
Sen jälkeen hänet napattiin ja hänet murhattiin kadulle.
Jos sinut olisi nähty, sinut olisi napattu -
ja viety katsomaan kahta muutakin taloa."
Silloin vaimoni tajusi.
Ja sanoi: "Ei hemmetti."
Aksenttikin katosi.
Hän tumppasi tupakan.
Ja kumautti Carolia maksaan. Olin vaikuttunut.
Hän tajusi viimein.
Hän käsitti etuoikeutensa.
Hän voi tehdä asioita, joita minä en voi tehdä ilman seurauksia.
Mustat eivät voi olla outoja.
Meidän täytyy vastata stereotyyppiä. Muuten ihmiset järkyttyvät.
Sitäkin jaksetaan äimistellä, että Lizzo osaa soittaa huilua.
"Tiesitkö, että Lizzo soittaa huilua?"
"Oikeastiko?" -"Jep, ihan oikeaa huilua.
Eikä hän edes soita sitä perseellään tai mitään, vaan oikeasti.
Klassiseen tyyliin."
Ei saa olla outo.
Otetaan Elijah McClainin tapaus. Nuori musta mies, joka asui Aurorassa.
Hän käveli kylmässä kotiin kevyt takki yllään.
Hän kuunteli musiikkia kävellessään -
ja heilutteli samalla käsiään musiikin tahtiin.
Joku ilmoitti poliisille -
oudosti käyttäytyvästä, "epäilyttävästä" mustasta miehestä.
Poliisi tuli paikalle.
Elijah vakuutteli olevansa kunnossa.
"Olen introvertti, olen kunnossa."
Poliisit epäilivät huumeidenkäyttöä ja kutsuivat ensihoitajat.
Ensihoitajat antoivat Elijahille ketamiinia, joka tappoi hänet.
Oudon käytöksen takia.
Poliisit puolustelivat tekoaan sillä, että Elijahilla oli kylmässä ohut takki.
Entä Green Bay Packersin kannattajat,
jotka tönöttävät lumihangessa ilman paitaa -
vaahtomuovijuustokimpale päässään? Se on outoa käytöstä.
Valkoiset outoilevat jatkuvasti.
Järjestävät kaiken maailman keskiaikamarkkinoita.
En tajua.
Tiedättekö, mikä oli outoa?
Se hemmetin shamaanityyppi tammikuun 6. päivän mellakassa.
Mikä hevosenpuolikas hän oikein oli olevinaan?
Naamassa sinistä ja valkoista maalia,
lippu tanassa ja päässä omituinen sarvihattu.
Miksei hänestä ilmoitettu poliisille?
"Joku outo häiskä ilmestyi juuri ulos talostaan.
Mielipuolen näköinen."
Miksei hänestä ilmoitettu?
Miten hän pääsi Washingtoniin asti? Hänet olisi pitänyt napata jo ovella.
Merkitä ja viedä eläintarhaan.
Jestas. Se kongressin valtauspäivä oli aikamoinen.
Varsinainen valkoisen etuoikeuden ruumiillistuma.
Sitä se todellakin oli.
Tammikuun 6. päivä…
Uskomaton näky.
Mustat katsoivat sitä ihmetellen, mitä Wakandaa oikein oli meneillään.
Porukka kiipeili siellä pitkin seiniä.
Pitkin kongressitalon seiniä.
Väkijoukko näytti zombilaumalta.
Ihan kuin heitä olisi purtu.
Giulianin purema oli tartuttanut kaikki.
Hullun kiilto silmissä.
"Nancy.
Nancy!"
Hiusvärinoroja valumassa ohimoilta.
"Nancy!"
Tiedättekö, mikä valtauksessa oli pahinta?
Katsokaa kongressiedustajia.
He ovat vanhoja.
Ei vanhuksia saa sillä tavalla säikytellä.
Valtaajat pakottivat vanhukset piiloon.
Sellainen on kivuliasta.
Sen tietää, jos leikkii piilosta lasten kanssa täytettyään 50.
Kökötin sohvapöydän alla.
Pian joka paikkaa kolotti.
Aloin pitää ääntä. "Olen täällä! Löytäkää nyt jo."
Siihen loppuivat minun piiloleikkini.
Ei Chuck Grassleya voi komentaa juoksemaan.
Chuck, nyt äkkiä piiloon!
"Mitä?
Mitä sanoit?
Vai että piiloon?"
Olisivat piiloutuneet Mitch McConnellin leuan alle.
Pomminvarma piilo.
Kohta joku demokraatti soimaa minua McConnellin leuan pilkkaamisesta.
Ehkä Cory Booker tai joku vastaava Insta-postauksissaan.
"Ilkeilevä leukojen louskutus ei edistä kenenkään asiaa."
Ärsyttävää.
Niin siinä käy. Sillä iskuihin vyön alle pitäisi vastata arvokkaasti.
Paskanmarjat. Paskat arvokkuudesta.
Haluan vyön alle pitämään hauskaa.
Demokraatin elämä on yhtä tuskaa.
Tuntuu samalta kuin kalsarien kuroutuminen persvakoon joka päivä.
Pitää purra hammasta.
Toiset saavat keksiä kaikenlaista, mutta meidän täytyy -
pitäytyä faktoissa ja todellisuudessa.
Toiset elelevät kaikessa rauhassa jossain rinnakkaismaailmassa.
Nykypolitiikka on silkkaa viihdettä. Etenkin republikaanien puolella.
He tekevät viihdettä.
Voisi sanoa, että demokraattipuolue on PBS -
ja republikaanit TLC.
Voisin tuijotella TLC:tä koko päivän. Se on hauska kanava.
Katsoisitko mieluummin PBS NewsHouria -
vai Tohtori Paisetta?
Frontlinea vai Seksileikeistä ensiapuun?
Brittidraamaa vai 90 päivää morsiamena?
Jopa demokraateilla on vaikeuksia pysyä demokraatteina.
Kyrsten Sinema vaihtoi puoluetta. Hän on nyt sitoutumaton.
Hän puhui jossain tilaisuudessa edustajainhuoneen ja senaatin eroista.
Hänen mukaansa senaatin tehtävä on saada kansa rauhoittumaan,
sillä olisi virhe antaa lapselle kaikki, mitä lapsi haluaa.
Silkkaa hölynpölyä. Kongressiedustajan ei tule pitää äänestäjiä lapsina.
Verouudistusten vaatiminen, jotta miljardööritkin maksaisivat osansa,
ei ole lapsellista.
Lapset vaativat kaiken maailman typeryyksiä.
Lapseni pyysivät kerran,
että saisivat syödä aamiaisen ennen nukkumaanmenoa -
voidakseen nukkua pitkään.
Politiikalta on joskus pakko sulkea silmät ja korvat.
Omaa mielenterveyttä pitää varjella.
Aivan.
Minun piti tehdä niin, sillä aloin triggeröityä. Arvatkaa, mistä.
Punaisista päähineistä. Perkeleen joulupukki!
Käteni puristuivat nyrkkiin, kun näin punaisia lakkeja. Tietämättäni.
Huomasin sen kerran brunssilla. Yksi mies hihkaisi minulle.
Kun käännyin, näin hänen punaisen lakkinsa.
Ärähdin: "Mitä?"
Mies pyyteli anteeksi. Sanoi olevansa Jäitä hattuun -fani.
Kiitin häntä.
Minulle tuli huono omatunto. Päätin mennä juttelemaan hänelle.
Näin hänet sivulta.
Kävelin kohti punaista lakkia. Mies alkoi kääntyä minua kohti.
Lakissa oli valkoisia kirjaimia. Raivo alkoi taas nousta pintaan.
Käteni puristui nyrkkiin. Lähestyessäni mies kääntyi.
Se oli Make-A-Wish Foundationin lakki.
Kysyin: "Haluatko yhteiskuvan? Tai nimikirjoitukseni johonkin?
Tai vaikka käteenvedon? Olen viihdyttäjä."
Maamme on jakautunut. Se johtuu pelosta.
Siksi republikaaniosavaltioissa -
halutaan kieltää kriittisen rotuteorian opettaminen kouluissa.
DeSantis, Marjorie Taylor Greene.
Heidän mukaansa se opettaa valkoiset lapset häpeämään valkoisuutta.
Se on pötyä.
Monet valkoiset lapset -
ovat ylpeitä isovanhemmistaan, jotka tukivat Martin Luther Kingiä -
tai rotuerottelua vastustaneita Freedom Ridereita henkensä uhalla.
Täällä Pennsylvaniassa on hyvä muistaa kveekarit.
He vastustivat orjuutta ja auttoivat Harriet Tubmania.
Kveekarit kätkivät orjia koteihinsa.
Lisäksi heillä on maukkaita puurohiutaleita.
En usko, että DeSantis, Marjorie Taylor Greene -
ja kotiosavaltioni Virginian Glenn Youngkin -
oikeasti pelkäävät valkoisten lasten joutuvan häpeämään valkoisuuttaan.
He pelkäävät omien lastensa joutuvan häpeämään vanhempiaan.
Kansamme ei voi yhdistyä, ellemme pureudu valkoiseen ylemmyyteen.
Yhdysvaltojen on kohdattava menneisyytensä ja kaikki sen kauhut.
Vain sillä tavalla pääsemme eteenpäin. Yhdysvallat elää nyt kauhuelokuvaa.
Vähän niin kuin Tiedän mitä teit viime kesänä,
mutta venytettynä kattamaan viimeiset 400 kesää.
Yhdysvallat hiipii varovasti leiripaikalla.
"Huhuu.
Onko täällä ketään?"
Sitten orjuuskorvaukset pomppaavat esiin.
"Tervehdys, Karen.
Ja Brad."
Orjuuskorvaukset. Aina kun se aihe nousee esiin,
alkaa kuulua vastustelua, joka perustellaan näin:
"Miksi minun pitäisi maksaa asiasta, jota en ole tehnyt?"
No, osa teistä saa vanhemmilta sijoituspotin. Ette hankkineet sitä itse.
Osalla teistä on koteja ja yrityksiä, joita ette luoneet -
vaan jotka ovat kulkeneet suvussanne sukupolvien ajan.
Isoisovaarin perintö otetaan hyväksyen vastaan.
Korvaukset voisivat olla osa kyseistä perintöä.
Ne kuuluvat asiaan.
Valkoisen ylemmyyden kannattajat pelkäävät,
sillä he tietävät jäävänsä jossain vaiheessa vähemmistöön.
Se pelottaa, sillä vähemmistön surkea kohtelu tiedetään.
Kaikki ovat nähneet ne videot.
He pelkäävät, että kohtelemme heitä niin kuin meitä on kohdeltu.
Se on naurettavaa. Emme me mustat ajattele sillä tavalla.
Emme me kokoonnu puhumaan aikeistamme kostaa heille.
Ainakaan viime kokouksessa ei puhuttu siitä.
Olemme osoittaneet aika monta kertaa, miten suhtaudumme asioihin.
Charlestonissa ryhmä viattomia mustia ammuttiin kuoliaiksi kirkossa -
kesken raamattupiirin.
Ja vain tunteja myöhemmin -
yhteisön jäsenet sanoivat antavansa tekijälle anteeksi.
"Annamme anteeksi."
Osa teistä halunnee muistuttaa, etteivät kaikki mustat tee niin.
"Entä se nainen, joka raivosi Jeffrey Dahmerille?"
Muistan hänet kyllä. "Vihaan sinua, Jeffrey!" Muistan sen.
Mutta Dahmer söi naisen veljen!
Emme me haudo kostoa.
Ja onhan se nyt selvää,
että valkoiset olisivat maailmanhistorian surkeimpia orjia.
"Rannekanava oireilee tänään.
En taida pystyä…
Kipu on aivan sietämätön."
He lähtisivät pelloilta etuajassa. "Minne luulet meneväsi?"
"Harry Stylesin keikalle tietty!"
"Takaisin sieltä!"
"Haluan puhua esihenkilöllesi."
Minulla on edelleen vaihdevuodet. Jep.
Siinä vasta uutinen.
Kuumien aaltojen kurimus jatkuu.
Minua suututtaa se, että kun katson televisiota,
näen jatkuvasti miehille suunnattuja mainoksia.
Aina ollaan korjaamassa jotain miehistä pulmaa.
Mielestäni monet niistä eivät oikeastaan ole pulmia.
Nykyään korjataan esimerkiksi käyriä mulkkuja. Tiesittekö?
Mainoksessa on käyrä porkkana.
Sellaisiakin pulmia ilmeisesti on.
Korjaavat käyriä mulkkuja.
Minä haistatan sellaiselle paskat. Paskat käyristä mulkuista.
Kihti on minusta merkittävämpi vaiva.
Miten käyrä mulkku edes päätyy tehtävälistalle?
"Peter-paralla on banaanimulkku."
"Ei se ole vitsi, Wanda. Se voi aiheuttaa lapsettomuutta, kipua…"
En välitä paskan vertaa.
En piittaa kierosta tai käyrästä banaanimulkusta pätkääkään.
Minä kasvatan täällä partaa ja hikoilen öisin lakanat märiksi.
Haista paska, koukkumulkku.
Minua ei kiinnosta, vaikka mulkkusi olisi niin käyrä,
että kumartuessasi panet itseäsi perseeseen. Ei kiinnosta.
Ei kiinnosta.
Ei pätkääkään. Kärsi hiljaisuudessa.
Kysyin gynekologiltani, mikä voisi auttaa vaivoihini.
Hormonihoito ei käy minulle sairastamani rintasyöpätyypin takia.
Se ei käy, joten lääkärini sanoi, että yksi hoitomuoto on -
määrätä pieniä annoksia Xanaxia kuumiin aaltoihin.
Meitä siis pidetään hysteerikkoina.
"Tässä teille sekoileville ämmille vähän rauhoittavaa."
Ei kiitos.
Siksi oikeastaan toivon tai pikemminkin rukoilen,
että miehetkin saisivat osansa vaihdevuosioireista.
Silloin he ehkä keksisivät keinon auttaa meitä.
Mitä jos miehillä olisi…
Sanotaan vaikka, että toinen kives…
Toinen kives alkaisi hieman sykkiä.
Siitä tietäisi, että kohta alkaa tapahtua.
Sitten se yhtäkkiä turpoaisi ja syttyisi tuleen.
Korventava muna-aalto.
Se voi tulla oikealta tai vasemmalta, ikinä ei tiedä etukäteen.
Niitä tulisi kuusi tai seitsemän päivässä.
Sykkii, ja sitten leimahtaa. "Helkkari! Muna-aalto!"
Se olisi mahtavaa.
Pian keksittäisiin helpotuskonsteja.
Kalsareita, joissa on tuulettimet tai jotain.
Tai lakeja, jotka sallivat kuljeskelun munasillaan.
"Tuo mies on munasillaan!"
"Niin on, hänellä on siihen lääkärin lupa. Jätä miesparka rauhaan."
Lentokentillä näkee nykyään imetyshuoneita.
Ne suljetaan ja muunnetaan pallienjäähdytyshuoneiksi.
Äijät istuskelevat siellä…
"Nyt tuli raju. Voi veljet. Miten sinulla, Pete?"
"Rankkaa on. Todellakin."
"Pete, oletko tehnyt peniksellesi jotain?"
"Joo, kävin suoristuttamassa. Huomaako sen?
Se on nyt tikkusuora."
"Hyvältä näyttää."
Olisi kiva nähdä äijä johtokunnan kokouksessa.
"No niin, ensimmäisen kvartaalin osalta myynti oli selvässä nousussa.
Nousua 22 prosenttia, eli…
Eli -
tavoite täyttyi ja mentiin reilusti ylikin.
Jos katsotaan kuljetuskustannuksia,
niin niissä vasta raju nousu näkyykin.
Sitä ei osattu odottaa, ja se…
Se verotti myyntituloja roimasti.
Pahoittelut, tuli muna-aalto.
Jestas!
Tämä onkin aika paha.
Hank, tule puhaltamaan palleihini."
Kävin hiljattain lääkärilläni.
Rintalääkärilläni, sillä rintani on aika vaihtaa.
Nämä on jo ajettu loppuun.
Vaihdon aika on tullut.
Lääkäri tarjosi vaihtoehdon. Hän sanoi: "Wanda, olet 59-vuotias.
Voimme jatkaa implanteilla,
mutta haluatko uuden leikkauksen taas 13–14 vuoden päästä?
Vuosia alkaa jo olla mittarissa.
Yksi vaihtoehto olisi ottaa kudosta keskivartalostasi -
ja muovata siitä uudet rinnat."
Vastasin: "Ensinnäkin, kiitos, että sanoit sitä kudokseksi.
Toimit hyvin ammattimaisesti."
Sitten kuulin vähän murinaa.
Se tuli Estheristä.
Osa teistä ei ehkä tunne Estheriä.
Nelikymppisenä vyötärölleni muodostui makkara.
Se jäi pysyvästi, joten nimesin sen Estheriksi.
Esther pitää leivästä, alkoholista ja juustokakusta. Niitä hän tahtoo.
"Missä ryyppy? Tänne sitä juustokakkua!"
Kuulin Estherin murisevan. Hän kysyi: "Mitä tuo sanoi?"
Vastasin, ettei lääkäri puhunut Estherille.
Kehotin lääkäriä lähettämään sähköpostia.
"Lähetä sähköpostia. Esther ei osaa lukea.
Laita lisätiedot sähköpostilla."
Taidan suostua toimenpiteeseen. Se kuulostaa järkevältä.
Vähän se kuitenkin arveluttaa, sillä toisinaan mietin:
"Mitä jos Esther siirretään tänne ylös -
ja hän yrittää kuristaa minut, kun nukun?"
Hän karjuisi: "Vihaan sinua!
En maista enää mitään. Vihaan sinua!"
Tai mitä jos hän alkaa ikävissään pyrkiä takaisin alas?
Ja venyttää rintani roikkuviksi.
Esther tekisi täällä kyykkyjä.
Yrittäisi päästä alas.
"Täällä ollaan taas!"
Taidan silti tehdä sen. Kyllä vain.
En halua, että kun olen seitsenkymppinen,
kesken etäjumalanpalveluksen pastori toteaa:
"Rukoilkaamme sisar Sykesin puolesta.
Hän saa tiistaina uudet tissit."
Olen onneksi saanut hoitoa hyviltä lääkäreiltä.
Se on tärkeää.
Jouduin tosin vaihtamaan gynekologia, sillä aiempi gynekologini -
oli todella puhelias. Hän puhui liikaa.
Voin kyllä rupatella ennen kuin tutkimus alkaa,
mutta kun koipeni ovat jalustimissa, silloin turvat tukitaan.
Joskus vastaanotolla tutkitaan sekä etu- että takapää.
"Kävele pois vain. Tiedät, mitä teit. Poistu.
Älä edes katso minua."
Se lääkäri oli aivan liian puhelias.
Jutteli menemään kuin hyvällekin kaverille.
Makaan siellä jalat kohti kattoa, ja hän pajattaa:
"Wanda, kulmaan on muuten avattu kreikkalainen ravintola.
Käy siellä lounaalla, jos ehdit."
Mietin, puhuuko hän tosiaan hummuksesta.
Aloin saada kaikenlaisia ideoita.
Päätin tehdä tilanteesta hänelle yhtä kiusallisen kuin se oli minulle.
Kun hän taas alkaisi jutella,
kampaisin varpaillani hänen otsatukkansa sivulle.
"Hei, muru. Oletko katsonut hyviä sarjoja viime aikoina?"
Paljon kiitoksia, Philadelphia! Olette mahtavia!
Kiitos!
Tekstitys: Heidi Mäki