Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎WANDA SYKES: SUNT ENTERTAINER
‎Doamnelor și domnilor, ‎aplauze, vă rog, pentru Wanda Sykes!
‎Philadelphia, mulțumesc mult!
‎Mulțumesc!
‎Doamne, mă bucur ‎să fiu aici, Philadelphia,
‎să filmez episodul meu special!
‎Ultimul episod special ‎a fost filmat în 2019.
‎Se numea ‎Not Normal.
‎Da.
‎De atunci, am avut o pandemie,
‎o insurecție,
‎procesul ‎Roe contra Wade ‎a fost anulat…
‎Da.
‎Da, trebuia să-l numesc ‎The Good Old Days!
‎Rahat!
‎Ce naiba, oameni buni?
‎Variola maimuței, fluturi invazivi,
‎inundații în California, Texasul înghețat…
‎Kanye poartă un tricou ‎cu „White Lives Matter”…
‎Cred că voi numi ‎specialul ăsta ‎Vine Iisus.
‎Am trecut peste o pandemie. Ce naiba?
‎COVID era înfiorător,
‎fiindcă nu știai ce va face ‎până nu te infectai, nu?
‎Și l-am luat și eu. ‎A durat doi ani și am reușit. Da.
‎Dar sunt complet vaccinată,
‎deci primele două zile au fost mai grele.
‎M-am izolat în dormitorul de oaspeți,
‎să nu mă deranjeze soția.
‎Să nu mă deranjeze copiii.
‎În a treia zi, am zis: „Rahat!
‎Cum să fac COVID pe termen lung?
‎Mie-mi convine.
‎Am timp pentru mine.”
‎La naiba, moțăiam, mă uitam la ce voiam.
‎Soția mea îmi lăsa mâncarea la ușă.
‎Zicea: „Dragă, de ce e un prosop sub ușă?”
‎Pentru că eu fumam iarbă acolo…
‎„Nu vrei să iei asta!
‎Am grijă de voi!”
‎Apoi, după câteva zile, a luat și ea. Da.
‎Mi-a zis: „Dragă, testul a ieșit pozitiv.
‎Mă pot izola cu tine.”
‎Am zis: „Nu!
‎Varianta ta e proaspătă, ‎la mine se termină.
‎Ești periculoasă.”
‎La care ea: „Nu așa merge.”
‎Zic: „Nu știi. Nu ești Sanjay Gupta.
‎Du-te înapoi în dormitorul nostru.”
‎Apoi, a luat și fiul meu.
‎Sora lui geamănă nu a luat.
‎De ce? Fiindcă are 13 ani ‎și nu vrea să aibă de-a face cu noi.
‎S-o vedeți cum face,
‎mergea la 15 metri înaintea noastră,
‎de parcă era Beyoncé ‎și noi eram Destiny's Child.
‎La stânga, la stânga
‎De lucrurile astea ‎mi-e dor din izolare. Serios.
‎Mai știți când nu lăsam pe nimeni ‎în casele noastre?
‎Nu lăsai pe nimeni în casă. ‎Și îmi e dor de asta,
‎deoarece mă distram să le spun ‎prietenilor albi s-o ia prin spate.
‎Mi-a plăcut.
‎„Carol, du-te prin spate!
‎Știi că nu e bine să vii așa.
‎Du-te prin spate. Du-te! Haide!
‎Ne vedem la foc. Du-te!”
‎S-a băut mult la foc.
‎Au fost multe lucruri bune ‎în pandemie, nu?
‎Avem biserică online.
‎Ador biserica online! Nu e cea mai tare?
‎Dar cumva, tot întârzii. ‎Nu știu cum se poate.
‎Trebuie să te conectezi, Wanda. Doamne!
‎Ador biserica online.
‎Dar la împărtășanie ‎lucrurile au scăpat de sub control.
‎Da, știți cum e,
‎când preotul spune: „Luați vin sau suc.”
‎Zic: „Ai spus vin. Nu mai spune nimic.”
‎Deci stăteam cu păhărelul meu de vin
‎și cu un biscuit Ritz…
‎Da, pentru că trupul lui Hristos ‎e maro pentru mine.
‎Nu-mi place Isus din Malibu, ‎ca un tip blond, cu ochi albaștri. Nu.
‎Nu.
‎Asta înseamnă ‎perpetuarea supremației albilor.
‎Ați văzut portretele timpurii ‎ale lui Isus?
‎Semăna cu Teddy Pendergrass.
‎Așa e Isus al meu.
‎Nu-mi place Isus din Nebraska. ‎Nu, mulțumesc.
‎Primele împărtășanii din COVID ‎au fost bune, dar prin luna a șasea,
‎stăteam la slujbă ‎cu un pahar plin de Cabernet…
‎și un covrig cu de toate. ‎Mi-am zis: „Ce naiba, Wanda? Ce faci?
‎E ridicol.”
‎Până la sfârșitul slujbei, ‎mai venea și o farfurie cu brânză.
‎Mi s-a făcut o urmă de la paharul de vin ‎pe Biblie. Mi-am zis: „Bine…
‎Trebuie să revin în clădire. ‎Să fiu supravegheată.”
‎Am un prieten care nu s-a vaccinat încă.
‎Nu se va vaccina.
‎Și râdea de mine. „Uită-te la tine!
‎Nu știi ce e în mizeria aia. Ai băgat ‎mizeria aia în braț. Nu știi ce conține.”
‎I-am zis: „Așa e, nu știu.
‎Și dacă mi-ar spune ce conține, ‎tot n-aș ști ce conține.
‎Nu sunt om de știință, idioato!”
‎Dar râd de mine.
‎Mi-au zis: „Nu-mi bag orice în corp.”
‎I-am zis: „Folosești ‎îndulcitor Splenda. Taci naibii!”
‎Nu mă temeam de vaccin,
‎deoarece, când eram mică, ‎îl aveam pe omul cu țânțarii.
‎Da. Am crescut în Virginia, ‎în zona rurală, și aveam un om cu țânțari.
‎Omul cu țânțarii vine acum,
‎dar te sună acasă și lasă un mesaj,
‎spune că va veni să trateze zona,
‎să stai în casă ‎și să-ți duci animalele în casă.
‎Da. Nu era așa atunci.
‎La sfârșitul anilor '60, apăreau brusc.
‎Și stăteam în pădure,
‎fără iluminat public, ‎doar drumuri de pământ.
‎Bunica nu avea instalații sanitare.
‎Când venea omul cu țânțarii,
‎era un moment interesant pentru noi. ‎Era ca la circ.
‎Înțelegeți? În alte cartiere, se auzea…
‎Nu la noi. La noi era…
‎Și o luam razna.
‎Copiii lăsau deoparte orice făceau…
‎„E omul cu țânțarii!
‎Da, e omul cu țânțarii!”
‎Și fugeam până la capătul drumului, ‎să-l salutăm pe omul cu țânțarii,
‎să ne punem după camionul lui,
‎să ne jucăm în ceața de pesticide.
‎„Nu mă vezi!”
‎Ne jucam leapșa, ne distram de minune.
‎Omul cu țânțarii ‎era un nemernic, înțelegeți?
‎În loc să spună: „Copii, plecați de aici! ‎Intrați în casă, asta e otravă!”,
‎trăgea în noi de parcă era un joc video.
‎Nenorocitul încetinea și dădea mai mult, ‎să avem o ceață mai mare.
‎Și ne plăcea.
‎Intram în ea, cu gura deschisă.
‎Apoi, când pleca din cartier, ‎îi mulțumeam.
‎„Mulțumesc, omule cu țânțarii! Mulțumesc!
‎Întoarce-te curând, bine?”
‎Apoi ne întorceam acasă,
‎cu pesticidul acela pe noi.
‎Se așezau muștele pe noi,
‎apoi mureau.
‎Deci nu mă temeam de vaccin.
‎Sunt căsătorită.
‎M-am căsătorit cu o franțuzoaică. ‎Da, e franțuzoaică.
‎E albă și…
‎Avem gemeni. Lucas și Olivia. Au 13 ani.
‎Și ei sunt albi. Da.
‎M-am gândit că, dacă tot îi poartă, ‎să semene cu ea.
‎De asemenea, mi-am zis:
‎„Dacă nu merge relația, ‎mi-ar fi mai ușor să plec.
‎Parcă n-am fost niciodată acolo.”
‎N-o să-i placă gluma.
‎Și nu-i va plăcea ‎că am trecut în testament
‎o condiție să primească banii copiii: ‎să-și schimbe numele primit la naștere
‎în Rashad și Laquisha.
‎Copiii sunt acum la școala publică.
‎De la creșă, ‎mergeau la Școala Franceză,
‎pentru că soția mea zicea: ‎„Eu sunt mama și, știi tu…
‎copiii trebuie să învețe franceza, ‎fiindcă e limba mamei.
‎Deci trebuie să meargă ‎la școala franceză privată, bine?”
‎Mi-am zis: „Bine. Mai întâi în franceză.”
‎Prietenii mi-au zis: „Cum adică?”
‎Le-am spus: „Tăceți naibii, știu ce fac.”
‎M-am gândit că vor veni copiii ‎să-i ajut cu temele și voi face…
‎„Întrebați-o pe cealaltă.”
‎Dar copiii vorbesc fluent, iar soția mea…
‎Când au ajuns în gimnaziu, ‎a venit și mi-a zis:
‎„Bine, copiii vorbesc fluent franceza,
‎cred că e timpul să meargă ‎la școala publică. E în regulă?”
‎M-am gândit „Sigur că e în regulă, ‎deoarece uitându-mă în carnetele de note,
‎pot să ia note proaste și gratis.”
‎„Văzând asta, nu creștem vreun geniu.
‎Cred că avem niște TikTokeri.
‎Asta avem.”
‎Dar am făcut un tur al școlii ‎înainte să luăm decizia.
‎Am fost la școală. Ne plimbam
‎și am văzut că aveau steagul curcubeu, ‎aveau steagul transsexualilor,
‎aveau desene cu mâini care se țineau ‎în jurul lumii,
‎iar soția mea a văzut astea.
‎„E frumos. Îmi place. Cred ‎că se potrivește cu valorile noastre.
‎Cred că e un mediu bun pentru copii.
‎Ce părere ai, iubito?”
‎I-am spus: „În primul rând,
‎știi că nu e voie să fumezi aici.
‎E clădire publică. Ce faci?”
‎Și „Nu pot să cred că ai picat în plasă.
‎Știi că au pus asta ‎pentru că știau că venim.
‎Dacă dai jos steagul curcubeu, ‎e un poster cu Trump 2024 acolo.”
‎Dar se pare că am greșit.
‎Asta e misiunea școlii, includerea. Da.
‎Și chiar m-a emoționat.
‎Mă gândeam: ‎„Cât de diferită ar fi viața mea
‎dacă era așa când creșteam?”
‎Dacă mergeam la o asemenea școală.
‎Mi-am zis:
‎„Puteam să scap ‎de mult sex inutil cu bărbați.”
‎N-aveam nevoie de sex cu bărbați!
‎Nu era pentru mine.
‎Era scula lui Carol. Nu era scula mea.
‎Pentru că știam.
‎Știam din clasa a treia. Da.
‎Îmi amintesc că m-am îndrăgostit ‎de sora iubitei fratelui meu.
‎Era mai mare și-mi amintesc că i-am spus:
‎„Aș vrea să fiu băiat, ‎ca tu să fii prietena mea.”
‎Da. Drăguț, nu?
‎Târfa aia m-a respins.
‎Doamne!
‎M-a zdrobit!
‎Mi-a zis: „Nu spune asta! E dezgustător.
‎E nasol. Ești nasoală.
‎Nu-ți plac fetele, ci băieții.”
‎Și am zis „Bine.
‎Cred că las asta deoparte.
‎Mă ocup de asta când îmi permit terapie.
‎Aduceți bărbații încoace!”
‎Și atunci, mi-a luat mult timp.
‎Am fost virgină până la facultate. Da.
‎Și atunci mi-am zis: ‎„Hai să scap de asta!”
‎Am găsit cel mai scund tip,
‎cu cele mai mici mâini.
‎Mâini micuțe.
‎Mi-am zis: „Nu vreau acum tot tacâmul.”
‎Căutam doar ceva de umplutură, știți voi.
‎De umplutură.
‎Și era drăguț, ‎așa că am început să fac sex cu băieți.
‎Nu mi-a creat nicio senzație, ‎dar lor părea că le place.
‎Cred că a fost suficient pentru mine, ‎deoarece sunt entertainer.
‎Vă fac spectacol.
‎Dar copiii ăștia știu. Copiii ăștia știu.
‎Fiica mea are un prieten, ‎un băiețel gay, Justin. Da.
‎Vorbeam cu soția mea: „Știi ceva?
‎Olivia o să ne întrebe ‎dacă Justin poate dormi la noi.
‎Ce părere ai?”
‎Ea a răspuns: „Ei bine…
‎Justin, ‎il est très gentil, ‎îmi plac părinții lui, deci…
‎Sunt de acord. Tu ești?”
‎Am zis: „Da, sunt de acord.
‎Dar voi discuta cu Justin ‎când ajunge aici.
‎Îi voi spune: ‎«Justin, când ai intrat pe ușa mea,
‎erai gay.
‎Așa ar trebui să pleci de dimineață.
‎Bine?
‎Să nu aud că ești bisexual ‎la micul-dejun.»”
‎Copiii ăștia știu.
‎Și oamenii încearcă să revină la trecut.
‎Florida.
‎Interzicerea „Nu spune gay.”
‎Ce naiba?
‎Tennessee, niciun copil ‎nu poate merge la spectacole de drag.
‎De parcă asta era o problemă.
‎Habar n-aveți ‎la câte emisiuni de drag am fost
‎și toată lumea e nervoasă că nu mai sunt ‎înălțătoare și scaune de copii.
‎Ce naiba e cu ei?
‎La bibliotecă, au întrerupt ‎poveștile citite de o drag queen.
‎Citeau cărți copiilor și au oprit asta.
‎Au spus: „Un bărbat îmbrăcat în femeie ‎derutează copiii.”
‎Ați văzut ‎Sesame Street?
‎Dacă copiii își dau seama ‎ce e Snuffleupagus,
‎se descurcă cu RuPaul.
‎Texas.
‎Interzic cărți în Texas. Interzic cărți.
‎„Păi, protejăm copiii.”
‎Dacă vrei să protejezi copiii,
‎interzice armele de atac. ‎Astea ucid copii.
‎Nu cărțile.
‎Adică…
‎până când o drag queen intră într-o școală
‎și ucide opt copii cu un exemplar ‎din ‎Să ucizi o pasăre cântătoare…
‎Cred că te concentrezi pe ce nu trebuie.
‎Și nu protejezi copiii.
‎Protejezi homofobia, asta protejezi.
‎Iar transfobia e în creștere.
‎Se fac sute de propuneri de legi ‎în toată țara
‎și se pare să totul se rezumă la toalete.
‎Nu vor ca femeile trans ‎să folosească toaleta femeilor.
‎Să vă spun ceva. ‎Cine a fost într-o toaletă de femei
‎știe că nu e nimic femeiesc acolo.
‎Dacă intri într-o toaletă publică de femei ‎și e curată,
‎să joci și la loto, că ai avut noroc.
‎Nu știu ce se întâmplă ‎cu femeile când intră în toaletă.
‎Ar putea fi o femeie pe tocuri,
‎cu rochie și o diademă.
‎Imediat ce trece ‎pragul toaletei pentru femei, e…
‎Ce naiba?
‎Muriți dacă trageți apa, doamnelor?
‎Trageți apa, vă rog!
‎Și există mereu o cabină ‎cu ușa ușor întredeschisă.
‎Nu intri acolo.
‎E ceva groaznic acolo.
‎Și mereu e la coadă o femeie ‎care nu poate aștepta și e…
‎„Fetelor, merge cineva acolo?”
‎„Du-te!
‎Fă-ți de cap, aventuriero! Du-te!”
‎Și zice: „Mulțumesc!”
‎„Doamne!”
‎Idioato!
‎Am intrat într-o cabină ‎și totul era curat,
‎doar că era o baltă de pipi pe podea.
‎Nu pricepeam ce s-a întâmplat.
‎M-am gândit și mi-am dat seama.
‎„Nu mai poate face pipi suspendată.”
‎Probabil stătea suspendată acolo,
‎iar genunchiul i-a cedat.
‎„La naiba!
‎Rahat!
‎Am pipi în pantof.
‎La naiba!
‎Ce porcărie!”
‎Uneori, poate că știi să stai suspendată,
‎dar corpurile noastre ‎sunt atât de complexe…
‎Nu știu dacă e un fir de păr aiurea,
‎dar, uneori, când faci, ies două jeturi.
‎Unul îți coboară pe coapsă, ‎celălalt o ia încolo.
‎Ce naiba…
‎Apoi, încerci să le unești…
‎„Haide!
‎Haideți, ascultați-mă!
‎Rahat! La naiba, asta e…
‎Bine, hai…
‎Bine, haide!”
‎Faci pipi ca un scorpion, e deosebit…
‎„Am făcut pipi în fund. Nu e bine.
‎Nu e bine.”
‎Apoi, când renunți și spui: ‎„Pun o folie de protecție,”
‎te duci și pui folia ‎și imediat ce te întorci…
‎toaleta se trage singură ‎și-ți ia folia de protecție!
‎Îți zici: „La naiba, fac pe podea! ‎Îmi bag picioarele!”
‎Deci le urez bun-venit ‎surorilor mele trans în toaleta de femei.
‎Vă rog!
‎Poate ne ajutați să ne descurcăm mai bine.
‎O să zicem: „Haideți, fetelor!
‎Să facem mai frumos aici!
‎Avem membri noi!”
‎Fiul meu, Lucas, ‎mă roagă să-i iau un șarpe.
‎Da, asta e. De mulți ani. ‎De mulți ani, un șarpe. Da.
‎„Mamițica, îmi poți lua un șarpe?”
‎Da, încă îmi spun „mamițica”, ‎fiindcă sunt rasiști.
‎Și-i spun: „Lucas, nu-ți iau un șarpe.”
‎La Crăciun: „Mami…” ‎La aniversare: „Îmi iei un șarpe?”
‎În cele din urmă, am izbucnit: ‎„Lucas, nu îți iau un șarpe!”
‎A întrebat: „De ce?”
‎„Nu te las să te comporți ca un alb!”
‎A trebuit să-i explic.
‎„Uite, ai o mamă de culoare, bine?
‎Femeile de culoare nu suportă prostiile.
‎Ne provoacă mâncărimi.
‎Să aduci un șarpe în casă ‎și să spui că e animal de companie?
‎E o prostie!
‎E o prostie! Știi ce n-o să mai faci?
‎Sporturi extreme. Renunță.
‎Nu-ți cumpăr o bicicletă, ‎să te dai cu ea peste cap.
‎Nu așa se merge pe bicicletă. ‎Nu faci asta!”
‎Atunci a spus:
‎„De asta nu mă lași în pantaloni scurți ‎când e frig?”
‎„Corect, Rashad! Corect!”
‎Mă întreabă: „Rashad?” ‎„Nicio grijă, o să afli.”
‎Izolarea a fost dificilă pentru mine. ‎A fost. A fost dificilă.
‎Au explodat toate chestiile rasiale.
‎George Floyd, Breonna Taylor, ‎Ahmaud Arbery.
‎Țara e în flăcări,
‎iar eu sunt blocată în casă cu albi.
‎Ahmaud Arbery m-a exasperat.
‎Asta m-a distrus.
‎Eram afară, stăteam lângă foc,
‎supărată, bând,
‎purtând tricoul „Eu contez.”
‎A ieșit soția mea. A venit și mi-a spus:
‎„Dragă?
‎Știu că ești supărată și pentru…
‎De la tot rasismul și…
‎Știi, îmi pare rău că…
‎Că, știi…
‎Știi…
‎Rasism.
‎Dar copiii sunt…
‎Sunt îngrijorați în privința ta.
‎Spun: «De ce e supărată mamițica?»
‎Poate te duci să vorbești cu ei despre…
‎Știi tu…
‎Rasism.”
‎Atunci i-am spus:
‎„Ce-ar fi să vorbești tu cu ei ‎despre rasism, Alex?
‎Pentru că nu pot explica ‎lucrurile care mi se fac.
‎Nu pot explica, ‎de ce nu vorbești tu cu ei?
‎De fapt, vorbește ‎despre supremația albilor
‎și vezi să nu avem în casă ‎un membru Proud Boy.
‎De ce nu faci asta?”
‎„Pot să fac niște clătite.”
‎A făcut clătite.
‎Și erau delicioase.
‎Dar înțeleg.
‎Înțeleg.
‎E incomod să vorbești despre asta, nu?
‎M-am săturat să-i explic asta,
‎așa că am zis: ‎„Știi ce? Voi începe să-i arăt chestii.”
‎A trebuit să mergem la bancă, ‎să dăm niște acte.
‎Soția mea conducea, eu eram în mașină.
‎Am ajuns la bancă.
‎Am observat că parcarea e cam goală,
‎nu am văzut nicio activitate în bancă.
‎Mi-a zis: „Du-te și du actele la bancă,
‎lasă-le acolo.”
‎M-am uitat: „Ești sigură că e deschisă?”
‎„Cred că da.
‎Du-te și…”
‎„Nu mă duc la bancă să fac așa!”
‎„De ce nu?”
‎”Oamenii de culoare ‎nu merg la bănci să facă…”
‎Știi de ce? ‎Cineva va chema poliția, spunând:
‎„O femeie de culoare ‎vrea să spargă banca.
‎Seamănă cu Wanda Sykes.”
‎N-a înțeles. Credea că sunt ridicolă. Da.
‎Dar înțeleg de ce, ‎pentru că ea face orice vrea.
‎Da. Eram în Franța. ‎A trebuit să merg la băcănie.
‎Voiam să traversăm strada, ‎iar tipul închidea poarta magazinului.
‎Zic: „Am întârziat.”
‎„Ba nu.”
‎A fugit peste drum…
‎M-am dat înapoi
‎și am plecat acasă.
‎Adică în America.
‎Așa face ea.
‎Apoi s-a întâmplat ceva ‎care a afectat-o.
‎Eram în curtea din spate, ‎și, în timpul izolării,
‎au construit trei case noi lângă noi. ‎Case mari.
‎Soția mea stătea în spate,
‎se uita la casă și face…
‎„Iubito, cred că…
‎Cred că fereastra va fi o problemă,
‎pentru că pot vedea în baia noastră.
‎Nu-mi place fereastra aia.”
‎I-am zis: „E în regulă, avem jaluzele. ‎O să închidem jaluzelele, e bine.”
‎Și când face asta…
‎Nu s-a terminat.
‎Nu renunță.
‎Înțelegeți?
‎N-a renunțat.
‎După câteva zile, eram în casă, ‎a sunat telefonul. Era Alex.
‎„De ce mă sună? E acasă.”
‎Zic: „Ești bine, scumpo?”
‎„Da. Poți să mergi în baia noastră ‎și să te uiți pe fereastră, te rog?”
‎Așa că mă duc sus.
‎Deschid jaluzelele.
‎Era în casa în construcție.
‎Era la fereastră. Zic: „Ce faci?”
‎Ea face…
‎„Te văd!
‎Mă vezi?”
‎Zic: „Pleacă din casa aia!”
‎„Voiam doar să văd. ‎Ți-am spus că o să fie o problemă.”
‎„Pleacă din casa aia!”
‎„Bine.”
‎Vine acasă. Sunt furioasă.
‎Mă întreabă: „Ce problemă ai?” ‎Zic: „Știi ce ai făcut?
‎Am făcut exact ce a făcut Ahmaud Arbery.
‎Era o casă în construcție. ‎El era băgăreț, a verificat.
‎Dar când a plecat, l-au urmărit ‎și l-au ucis în mijlocul străzii.
‎Dacă te-ar fi prins în casă, ‎te-ar fi urmărit
‎și te-ar fi întrebat dacă vrei să vezi ‎celelalte două modele.”
‎A înțeles.
‎Atunci a înțeles.
‎A zis: „Rahat!”
‎Da, a renunțat la accent.
‎A scos o țigară
‎și i-a dat una la ficat lui Carol. ‎„La naiba!”
‎A înțeles. Da.
‎Și-a dat seama că e privilegiată.
‎Ea poate face ceea ce eu nu pot, ‎fără consecințe.
‎Oamenii de culoare nu pot fi ciudați.
‎Nu putem. ‎Trebuie să ne încadrăm în stereotip.
‎Dacă nu ne încadrăm, speriem oamenii.
‎Oamenii sunt uimiți ‎că Lizzo poate cânta la flaut.
‎„Știai că Lizzo poate cânta la flaut?”
‎„Serios?” „Da, un flaut adevărat!”
‎„Nici măcar nu cântă cu fundul, ‎ci cântă la flaut.”
‎„Muzică clasică.”
‎Nu poate fi ciudat.
‎Uitați-vă la Elijah McClain!
‎Elijah McClain, ‎tânărul de culoare din Aurora. Da.
‎Mergea spre casă, era frig afară, ‎purta o jachetă.
‎Se îndrepta spre casă și asculta muzică.
‎Dădea din mâini, mergea, ‎asculta muzică, își vedea de treaba lui.
‎Cineva a chemat poliția.
‎„Hei, un tip de culoare se poartă ciudat. ‎Pare ciudat.”
‎A venit poliția.
‎L-au interogat și Elijah zice „Sunt bine.
‎Sunt introvertit, sunt bine.”
‎Polițiștii cred că e drogat, ‎așa că sună la paramedici.
‎Paramedicii îl imobilizează, ‎îi dau o doză de ketamină și-l omoară.
‎Da, pentru că era ciudat.
‎Poliția a încercat să justifice.
‎„Era frig afară. Avea o jachetă subțire.”
‎Cum rămâne cu cei de la Green Bay Packer?
‎Stau afară, în zăpadă, fără cămașă,
‎cu o bucată ‎de brânză de polistiren pe cap.
‎Asta e ciudat.
‎Albii fac chestii ciudate mereu.
‎Târguri renascentiste. Ce naiba e asta?
‎Nu înțeleg.
‎Știi ce era ciudat?
‎Nenorocitul ăla de șaman.
‎Pe șase ianuarie, ‎nenorocitul ăla de șaman.
‎Jumătate om, jumătate cal. ‎Ce naiba era aia?
‎Avea fața vopsită în albastru și alb,
‎purta steagul ăla, ‎avea o căciulă cu coarne.
‎Cine a sunat la poliție pentru tipul ăla?
‎„Un nenorocit ciudat ‎vrea să plece de acasă.
‎E o nebunie.”
‎Cine a sunat pentru el?
‎N-ar trebui să ajungă la Washington. ‎Trebuia împușcat când a ieșit.
‎Etichetat și dus la Zoo.
‎Doamne!
‎Pe șase ianuarie. Uau!
‎A fost… ‎A fost simbolul privilegiilor albe.
‎A fost simbolul privilegiilor albilor.
‎Pe șase ianuarie…
‎N-am mai văzut așa ceva.
‎Oameni de culoare ‎se uitau pe șase ianuarie:
‎„Ce Wakanda naibii se întâmplă aici?”
‎Se cățărau pe pereți,
‎escaladau pereții Capitoliului.
‎Parcă era o turmă de zombi.
‎Semănau cu o turmă de zombi.
‎De parcă ar fi fost mușcați,
‎de parcă Giuliani i-a mușcat pe toți. ‎Erau infectați.
‎Aveau o privire nebună în ochi.
‎„Nancy!
‎Nancy!”
‎Vopseaua de păr le curgea pe față.
‎„Nancy!”
‎Știți ce a fost rău pe șase ianuarie?
‎Priviți-i pe congresmenii noștri. ‎Sunt bătrâni.
‎Nu poți speria bătrânii așa!
‎Au făcut bătrânii să se ascundă.
‎Știți cât de dureros e?
‎Când am împlinit 50 de ani, ‎mă jucam de-a v-ați ascunselea cu copiii.
‎Eram blocată sub o măsuță de cafea.
‎După o vreme, mi-am zis: „Asta doare.”
‎Am început să fac zgomot.
‎„Hei, sunt aici!
‎Vino să mă găsești!”
‎Mi-am zis că nu mă mai joc asta.
‎Nu-i poți spune lui Chuck Grassley ‎să fugă repede.
‎„Chuck, să ne ascundem. Hai!”
‎„Poftim?
‎Ce ai spus?
‎Trebuie să te ascunzi?”
‎Trebuiau să se ascundă ‎sub bărbia lui Mitch McConnell.
‎Nu i-ar fi găsit acolo.
‎Acum un democrat se ia de mine ‎că am râs de bărbia lui Mitch McConnell.
‎Da.
‎Probabil cineva precum Cory Booker,
‎într-o serie de mesaje online.
‎„Când jignești ‎nu ai o conversație clăditoare.”
‎Deranjant!
‎Știți că se va întâmpla, ‎când ei o iau în jos, noi mergem în sus.
‎O porcărie. M-am săturat!
‎Să o iau în sus!
‎Vreau s-o iau în jos, să mă distrez!
‎E dureros să fii democrat.
‎E dureros… Ca și cum ‎ți-ar băga cineva chiloții în fund zilnic!
‎Trebuie să suporți!
‎Ei inventează rahaturi,
‎dar de ce trebuie să fim legați ‎de fapte și realitate,
‎când ei trăiesc într-un univers alternativ
‎și inventează lucruri?
‎Fiindcă politica e doar divertisment acum, ‎mai ales la republicani.
‎Nu fac decât spectacol. Știți cum e?
‎Parcă democrații ‎sunt televiziunea națională,
‎iar republicanii, una de reality-show-uri.
‎M-aș putea uita toată ziua ‎la reality-show-uri!
‎E distractiv!
‎La ce v-ați uita,
‎la ‎Actualități ‎sau la o emisiune unde se scot coșuri?
‎La o ‎Investigații ‎sau la ‎Sexul m-a adus la Urgențe?
‎Teatru ‎sau ‎Logodnic 90 de zile?
‎Și democrații ‎fac lucruri grele pentru democrați.
‎Cum e Kyrsten Sinema.
‎A schimbat partidul acum. Independentă.
‎Era la un forum
‎și vorbea despre diferențele ‎dintre Cameră și Senat,
‎și a spus că Senatul trebuie ‎să calmeze pasiunile oamenilor,
‎pentru că cel mai rău lucru pe care-l ‎poți face e să dai copilului tot ce vrea.
‎E o prostie. ‎De asta n-ar trebui să fie aleasă.
‎Dacă ea crede că alegătorii sunt copii, ‎e o prostie.
‎Nu cred că a cere reformă fiscală
‎și a face miliardarii ‎să-și plătească partea e copilăresc, nu?
‎Copiii cer prostii.
‎Știți ce mi-au cerut copiii?
‎Să ia micul-dejun înainte de culcare, ‎ca să poată dormi mai mult.
‎Politica ar trebui uneori oprită.
‎Ca să-ți protejezi sănătatea mintală. Da.
‎Adică… Da.
‎Trebuia s-o opresc, deoarece mă stârnea.
‎Știam că mă stârnește. Știți cum?
‎Cu pălării roșii.
‎La naiba cu Moș Crăciun!
‎Când văd o pălărie roșie, strâng pumnul.
‎Nici nu știam că stâng pumnul.
‎Mi-am dat seama când eram la prânz ‎și un tip a zis: „Hei, Wanda!”
‎M-am întors și avea o pălărie roșie.
‎Am zis: „Ce?”
‎Atunci, el a zis: „Scuze, sunt fan ‎Curb.”
‎Am zis: „Bine, mersi.”
‎Și mă simțeam mizerabil.
‎Mi-am zis să merg să vorbesc cu el.
‎Stătea într-o parte,
‎așa că m-am dus spre el ‎și am văzut pălăria roșie,
‎m-a văzut și a început să se întoarcă.
‎Și am văzut litere albe pe pălărie. ‎„Ce nenorocit!”
‎Am strâns pumnul.
‎M-am apropiat. El s-a întors.
‎Pe pălărie scria: ‎„Fundația Pune-ți o dorință”.
‎Îi zic: „Vrei să facem o poză, ‎să-ți dau un autograf?
‎Ce zici de o labă? Sunt entertainer!”
‎Țara e atât de împărțită!
‎Din cauza fricii.
‎De asta atâtea state republicane
‎vor să interzică predarea ‎teoriei critice a rasei în școlii.
‎DeSantis, Marjorie Taylor Greene…
‎Da. Spun că îi învață pe copiii albi ‎să se simtă prost sau rușinați că-s albi.
‎E o prostie.
‎Pentru că sunt copii albi
‎care sunt mândri de bunicii lor, ‎care au mers alături de Dr. King
‎și care erau în acele autobuze ‎cu Freedom Riders.
‎Care și-au riscat viața.
‎Și suntem în Pennsylvania. ‎Cum rămâne cu quakerii?
‎Quakerii sunt aboliționiști ‎și au ajutat-o pe Harriet Tubman.
‎Ascundeau sclavi în casele lor. Haide!
‎Să nu uităm de terciul lor delicios.
‎Deci nu cred că oamenii ca DeSantis, ‎Marjorie Taylor Greene,
‎Glenn Youngkin, ‎din statul meu natal, Virginia…
‎Nu cred că sunt îngrijorați
‎că teoria critică a rasei va face ‎copiii albi să se rușineze că-s albi.
‎Se tem că le va fi rușine ‎copiilor lor cu ei.
‎Și nu ne putem uni ‎până nu ne ocupăm de supremația albilor.
‎E… America, trebuie să ne confruntăm ‎cu istoria noastră și cu ce s-a întâmplat.
‎Doar așa putem înainta, pentru că acum, ‎America e ca un film de groază.
‎E ca în ‎Știu ce ai făcut astă-vară.
‎Mai degrabă ‎Știu ce-ai făcut în ultimele 400 de veri.
‎Corect?
‎America e ca acea tabără, se pășește…
‎„Bună!
‎E cineva?”
‎Apoi, reparațiile sar pe tine.
‎„Bună, Karen!
‎Brad.”
‎Reparații.
‎Știți ceva? Când apar reparațiile,
‎mereu se aude o voce din opoziție, ‎care spune mereu:
‎„De ce să plătesc eu ‎pentru ceva cu care n-am avut de-a face?”
‎Unii dintre voi au fonduri fiduciare.
‎Nu le-ați câștigat.
‎Unii aveți case și afaceri ‎pe care nu le-ați construit,
‎ci au fost transmise din generație ‎în generație în familia voastră, nu?
‎Stră-străbunicul v-a lăsat ceva.
‎Dar ați acceptat. Deci…
‎Reparațiile fac parte ‎din moștenirea voastră.
‎Trebuie să acceptați.
‎Pentru susținătorii supremației albilor, ‎cea mai mare frică…
‎Știu că într-o zi,
‎vor fi minoritari.
‎Și asta e înfricoșător, ‎fiindcă văd că e de rahat.
‎Ați văzut filmările.
‎Și se tem că îi vom trata ‎așa cum ne-au tratat pe noi.
‎Dar e ridicol, deoarece oamenii de culoare ‎nu gândesc așa.
‎Nu vorbim despre răzbunare ‎și ce le vom face.
‎Nu!
‎Măcar la ultima întâlnire, ‎nu am făcut asta.
‎Cred că oamenii de culoare ‎au demonstrat mereu cine sunt, nu?
‎Uitați-vă la Emanuel AME,
‎acei oameni de culoare frumoși ‎care au fost împușcați în biserică,
‎la studiu biblic.
‎Ce au făcut? La câteva ore după,
‎erau în instanță, spunându-i tipului ăla, ‎rasistului, că îl iartă.
‎„Te iertăm.”
‎Știu că unii ar spune: ‎„Nu toți oamenii de culoare, Wanda.
‎Ce zici de femeia aia ‎care a strigat la Jeffrey Dahmer?”
‎Da, îmi amintesc de ea.
‎„Te urăsc, Jeffrey!” Îmi amintesc.
‎Dar i-a mâncat fratele!
‎Oamenii de culoare nu gândesc așa. Nu așa.
‎În plus, să fim sinceri.
‎Albii ar fi cei mai răi sclavi ‎de pe planetă.
‎„Am probleme azi cu tunelul carpian.”
‎„Nu cred că pot… Nu pot…”
‎„Mă doare de mor, nu pot…”
‎Pleacă devreme de pe câmpuri.
‎„Unde te duci?”
‎„Am bilete la Harry Styles!”
‎„Treci înapoi!”
‎„Vreau să-ți văd șeful.”
‎Deci încă sunt la menopauză. Da.
‎Știre de ultimă oră.
‎Lupt împotriva bufeurilor.
‎Dar știți ce mă enervează cel mai tare? ‎Când mă uit la televizor
‎și văd reclame pentru bărbați.
‎Mereu fac ceva pentru bărbați.
‎Da. Și multe nu le consider o problemă.
‎Da. Știți că repară sculele îndoite? ‎Știați asta?
‎Ați văzut reclama cu morcovul îndoit?
‎Cine știa că e o problemă?
‎Acum repară sculele îndoite.
‎Eu zic: „Du-te dracului!”
‎Mă doare-n cur de scula ta îndoită.
‎Cred că guta e mai importantă.
‎Cum a intrat asta pe listă, sculă îndoită?
‎„Bietul Peter are o sculă ca o banană.”
‎„Nu e amuzant, Wanda, ‎poate provoca infertilitate și durere.”
‎Nu-mi pasă. Nu.
‎Nu-mi pasă de scula ta strâmbă, ‎ca un cârlig,
‎scula îndoită, ca banana, nu-mi pasă.
‎Mie-mi crește barba ‎și transpir noaptea în cearșafuri.
‎Du-te dracului cu scula ta curbă!
‎Mă doare-n cur dacă ți se curbează scula ‎și când te apleci, te fuți în cur.
‎Nu-mi pasă!
‎Nu.
‎Nu-mi pasă.
‎Nu.
‎Suferă în tăcere, te rog!
‎Vorbeam cu ginecologul despre asta. ‎Am întrebat ce tratamente există.
‎Nu pot lua plasturi sau hormoni
‎din cauza cancerului mamar ‎pe care l-am avut.
‎Nu pot lua.
‎Doctorul mi-a spus: „Acum femeile iau
‎microdoze de Xanax ‎și astea par să ajute la bufeuri.”
‎Am zis: „Bun, deci e direct ‎Sindromul femeii isterice?
‎Ne zic: „Uite, nebunelor, ‎poate asta vă va calma.”
‎Nu iau asta.
‎De asta îmi doresc ca bărbații…
‎Bine, nu-mi doresc, mă rog
‎ca oamenii să treacă ‎printr-o mică menopauză.
‎Poate că vor găsi ceva care să ne ajute.
‎Corect?
‎Ce-ar fi dacă bărbații ar…
‎Să zicem despre un testicul, bine?
‎Să zicem că unul dintre testicule ‎ar începe să pulseze puțin.
‎Deci veți ști că vine. Ar avea o aură.
‎Apoi, din senin, se umflă ‎și ia foc. Înțelegeți?
‎Ca o explozie testiculară.
‎Ar putea fi cel drept, ‎cel stâng, nu se știe niciodată.
‎Și se întâmplă de șase-șapte ori pe zi.
‎Chestia aia face așa… ‎Iar voi: „Rahat!”
‎„Explozie testicularăi!”
‎Mi-ar plăcea.
‎Dar ar face ceva pentru ușurare.
‎Probabil vor începe să facă ‎lenjerie intimă cu ventilatoare mici
‎sau să fie legal ca băieții ‎să se plimbe cu boașele afară.
‎„Doamne, i-au ieșit boașele!”
‎„E în regulă. Trece prin ceva.
‎Are un bilet de la doctor. ‎Lasă-l în pace!”
‎Știți camerele de alăptare de la aeroport?
‎Le vor închide. Da.
‎Vor fi camere de răcire a boașelor. ‎O să vedeți tipi care…
‎„Asta e mare. Aoleu!”
‎„Cum merge, Pete?”
‎„Omule, e rău. E rău.”
‎„Hei, Pete, ți-ai făcut ceva la penis?”
‎„Da, am reparat îndoitura. Ai observat?”
‎„E drept ca o săgeată.”
‎„Arată bine.”
‎Mi-ar plăcea să văd un tip în ședință.
‎Înțelegeți?
‎„Bine, acum. Să vedem ‎câștigurile din primul trimestru.”
‎„Dacă vă uitați, au crescut vânzările.
‎Au crescut cu 22% și asta…
‎Asta…
‎Asta ne-a distrus ținta de 22%. Deci…
‎Dar dacă ne uităm la transport,
‎transportul a crescut mult și…
‎Nu ne așteptam la asta, deci…
‎Asta ne-a tăiat vânzările, deci…
‎Scuze, am o explozie testiculară.
‎Uau!
‎Asta e rea. Doamne!
‎Hank, vino aici ‎și suflă-mi în boașe, te rog.”
‎Am fost recent în vizită la medic,
‎la medicul de sâni, ‎e timpul să-mi înlocuiesc sânii. Da.
‎Ăștia sunt prea vechi. Deci…
‎A spus: „E timpul să-i înlocuim.”
‎Dar mi-a dat o opțiune. ‎A zis: „Wanda, ai 59 de ani
‎și putem pune alte implanturi,
‎dar vrei să mai faci o operație ‎peste 13-14 ani? O să fii cam în vârstă.”
‎Am zis: „Mda.” El a spus: ‎„Pot lua țesut din zona ta mediană.
‎și să-ți fac niște sâni frumoși.”
‎Am zis: „În primul rând, ‎mersi că-i spui «țesut.»
‎Ești foarte profesionist.”
‎Apoi am auzit niște freamăte
‎și era Esther.
‎Pentru cei care nu o cunosc pe Esther,
‎la 40 de ani, ‎mi-a apărut stratul ăsta de grăsime.
‎Nu dispare, așa că i-am dat un nume. ‎Ea e Esther.
‎Lui Esther îi plac pâinea, ‎alcoolul și cheesecake-ul.
‎Doar atât vrea.
‎„Unde e băutura mea?
‎Vreau niște cheesecake!”
‎Așa că am auzit-o ‎pe Esther fremătând și zicea:
‎„Ce a spus?”
‎„Esther, nu vorbește cu tine.”
‎I-am spus doctorului: ‎„Trimite-mi un e-mail.
‎Esther nu știe să citească. ‎Trimite-mi un e-mail.
‎Trimite-mi detaliile, bine?”
‎Deci, cred că o voi face, are sens.
‎Dar am emoții, ‎deoarece am gândurile astea:
‎„Dacă o iau pe Esther și o pun aici
‎și încearcă să mă sufoce în somn?”
‎Esther ar zice: „Te urăsc!
‎Nu simt niciun gust aici. Te urăsc!”
‎Sau dacă tânjește să plece ‎și se întoarce jos?
‎Și am niște sâni lungi și coborâți?
‎Esther face genuflexiuni.
‎Încearcă să coboare la loc.
‎„M-am întors, iubito!” Înțelegeți.
‎Dar cred că o voi face. Da.
‎Fiindcă știți… Da!
‎Nu vreau să am vreo șaptezeci de ani…
‎Vă uitați la biserică online,
‎iar pastorul zice:
‎„Să ne rugăm pentru sora Sykes.
‎Își pune țâțe noi marți.”
‎Sunt recunoscătoare ‎că am doctori buni. Da.
‎Sunt doctori buni. Și asta e important.
‎Deși a trebuit să schimb ginecologii,
‎fiindcă vechiul ginecolog…
‎Era vorbăreață.
‎Vorbea prea mult, adică…
‎Nu mă deranjează ‎să vorbesc înainte de examinare.
‎Dar când urc în șa,
‎taci dracului!
‎Uneori, la examinări, ‎verifică partea din față și cea din spate…
‎Pleci. Știi ce ai făcut.
‎Pleci naibii de aici!
‎Nu te uita la mine!
‎Dar doctorița asta ‎era prea vorbăreață, înțelegeți?
‎Vorbea de parcă eram prietene bune.
‎M-am urcat, eram în șa, iar ea zice:
‎„Wanda, tocmai au deschis ‎un restaurant grecesc la colț.
‎Dacă ai timp, ‎te poți opri să iei prânzul.”
‎Mi-am zis: „Vorbește despre humus?”
‎Am început să mă gândesc. Mi-am zis:
‎„O fac să se simtă la fel ‎de incomod pe cât mă face să mă simt.
‎Într-o zi va începe să vorbească,
‎iar eu, cu degetul mare de la picior, ‎îi voi aranja părul.”
‎„Bună, fată!
‎Ai văzut ceva frumos online?”
‎Philadelphia, mulțumesc tuturor!
‎Vă iubesc!
‎Mulțumesc!
‎Subtitrarea: Cosmin Chiciudean