Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ahoj, jak je? Dobrý?
Jo, dobrý.
Pojďte.
- Vítejte. - Děkuji.
Jsi v pořádku?
- Jo a ty? - Já taky.
Co to je? Co se ti stalo?
To nic. Spadl jsem.
Jak jako „spadl“?
Zakopl jsem, no.
Pozdravuje tě.
No tak!
Pospěšte si. Už vás o to žádám pět minut.
Hej, co vy tam vzadu!
Pojďte dál.
Chodí vždycky pozdě!
- 8:40? - To víte, veřejná doprava.
Jezdíš svojí vlastní veřejnou dopravou? Protože ostatní jsou tu včas.
- Víš, co „veřejná“ znamená? - Co?
Doprava pro bídáky?
- Má pravdu. - Ne.
Znamená to, že je pro všechny. Je sdílená.
Vytáhni si pomůcky.
„Kol mne se vzdouvala a řvala ulice.“
Má si nasadit AirPody.
- A uprostřed davu byla… - Holka.
Holka. Vysoká, štíhlá a smutně krásná.
Smutně sexy.
Jo!
No dobře! To by stačilo.
Byl celej nadrženej.
Baudelaire je symbolistický básník.
Nás Baudelaire nezajímá.
Nemůžete nám raději vyprávět o někom současném?
- Jako o kom? - Třeba Niro.
- Ninho! - Nebo Kalash Criminel!
Můžu to zvážit, ale dneska probíráme Jedné kolemjdoucí od Baudelaira.
Ta báseň je o lásce.
To je univerzální téma. Copak se vám to nikdy nestalo?
Čekáte na vlak, někoho uvidíte a řeknete si:
„Možná bych s tím člověkem prožil úžasnou lásku.“
Mně když se nějaká líbí, tak jí řeknu o Snapchat.
Přesně tak.
Ty seš ale Kasanova.
Sklapni. S takovým ksichtem ti nikdo Snap nedá.
Žárlí, protože je to držka.
Sám nedostane ani jeden Snap. Smutný.
Běž do prdele. Jsme snad kámoši?
- Mluv slušně, Anisi. - Slušně?
To on tu vyrušuje třídu. Já za to nemůžu.
Nechte to být. Kluci z Aviateurs takoví jsou.
Jen řečičky a žádný činy.
Jen řečičky?
- Jo, to jsem řekl. - Přestaňte!
Vždycky jen zdrháte.
Naser si. Jen se předvádíš.
- Rozdáme si to venku. - Tak pojď.
- Noumouké! - Nechte ho. Jen se předvádí.
Přijdeš pozdě a začneš tu dělat brajgl?
Přestaň a uklidni se. Oba dva jdete do ředitelny.
- Pane Delorsi? - Ano?
Pan Mercier na vás čeká. Pojďte, prosím, za mnou.
Ano.
- Pane Merciere? - Ano?
Je tu pan Delors.
Zdravím.
Tohle je pan Traoré. Je to můj manažer prodeje.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Podívejte, pane Delorsi. Vaše firma má zkušenosti ve stavebnictví.
Viděli jsme vaši rozvahu, která byla pro rok 2019 docela působivá.
Budou to dva roky, co děláme i izolace.
Byla to iniciativa pana Traorého.
On tomu šéfuje.
- Jeho přání je rozkazem. - A ani mu to nestouplo do hlavy?
Ne.
Tak pojďme rovnou k věci.
Jakou máte měsíční kapacitu? Tak 150 gigabytů? Možná 200?
Dvě stě.
- Do příštího měsíce potřebujeme tera. - To je 1 000 giga.
Zvládneme to.
Ti před vámi říkali, že to zvládnou.
Ale nepřesvědčili vás.
- Jinak bychom tu nebyli. - Víte, co to znamená?
Budete potřebovat pětkrát více zákazníků, obchodních zástupců,
zaměstnanců, nákladních vozů, materiálu
a hlavně pětkrát více kapitálu.
A vy byste potřeboval pět společností, jako má pan Delors.
To znamená pětkrát víc prostředníků, rizika
a nakonec možná pětkrát víc problémů.
A těch máte určitě i tak dost.
Co je to?
- Prý jste fotbalový fanoušek. - To jo.
Tohle je pro vás. Bez závazků.
No teda. Prezidentská lóže?
To jste měli říct dřív.
- Máme to v kapse. - Ještě neoslavuj. Nemáme vyhráno.
Jestli to vyjde, budu muset najít auta, obchoďáky
a call centrum.
Pokud to vyjde,
zdvojnásobíš své příjmy.
A?
Chci trochu přidat.
Pamatuješ, jaks přišel z Belgie a neměls ani floka?
Cos mi řekl?
„Něco mi najdi. Dej mi práci.“
Pamatuješ?
Teď máš 3 000 eur měsíčně za to, že podepíšeš pár papírů
a ty chceš přidat?
Vystup si z auta.
- No tak, Dembo. - Vystup si.
- Je to daleko. - Vypadni z auta!
Pospěš si, kurva!
No jo, dobře.
Nanažranci nakonec nemají nic!
- To mě tu necháš? - Drž hubu.
Bacha, Rime!
No tak, jdeme.
Pojďte dál.
Přijdu pozdě.
Jinak to nejde. Nemůžu se rozdvojit.
Ještě zavolám.
Ozvu se.
Co potřebuješ, Soulaymaane?
Už mě nebaví připravovat návrhy.
Je to součástí práce.
Kvůli tomu jsem se právníkem nestal.
Chci obhajovat klienty jako skutečný právník.
V této firmě jste jen zaměstnanec.
Nic vám nebrání v obhajování svých vlastních klientů.
Ale prosím vás.
Topíte nás v práci.
I kdybych si nějaké klienty našel,
nikdy bych na ně neměl čas.
Jste za vaši práci odměňován.
Jestli vám to nevyhovuje, klidně skončete.
Na vaši pozici čeká řada mladých právníků.
Soulaymaane.
Navštivte naše klienty ve věznici Fleury.
Chtěl jste pracovat s klienty, ne?
Tak jsem to úplně nemyslel.
Buďto návrhy, nebo tohle.
A rozhodně je ujistěte, že na jejich případě pracujeme
a že promluvíte se soudcem.
Haló? Jo, chtěla jsem vám zavolat.
- Jak je? - Jo, pohodička. A ty?
Takže?
Spoj mě s tím týpkem z přístavu Le Havre, Dembo.
Seženu si svůj matroš.
Já už v tomhle nejedu, Faride. Nechci s nimi nic mít.
Jestli skončíš s Abdelem, tak to schytáš.
- Nikomu se o mně nezmiňuj. - Abdel je nicka. Udělám, co chci.
Není to žádnej kmotr. Tady nejsme v Itálii.
Víš, kolik vydělává se Sahliho územím? Má celý Val-de-Marne.
A já že si ani nemůžu sehnat vlastní matroš?
Něco ti povím.
Řekl mi to Abdel.
„V ulicích nepřežijou dva typy lidí.
Starší, co podcení nenasytnost mladých,
a mladí, co podcení zkušenosti starších.“
Chápeš to?
Jasně, Dembo. Tak zatím.
Co řekl?
Podceňuje moji nenasytnost.
Nasrat na něj a na Abdela.
- To neříkej, kámo. - Co? Seš na jejich straně, nebo na mojí?
O to nejde.
Demba mi pomohl, když jsem měl problémy s Auber.
Na to nezapomenu.
Chápu, je to tvůj velkej brácha.
Podej mi talíř.
- Mám dost, mami. - Ne, ještě si dej.
Tak jen trošku.
To má být troška?
Jen jez.
To je pořádná porce.
PŘÍCHOZÍ HOVOR
Pamatuješ na Hawu?
Dcera Binty.
Bude se vdávat.
Dcera Binty se vdává?
- Kolik jí je let? - Dvacet dva.
- Já se vdávala v 18. - Jo.
Máš někoho pro Soulaymaana, mami? Nějakou holku bez zubů.
Přestaň.
Kdyby byl připravený, hned bych mu někoho sehnala.
Ptala se mě spousta matek.
- Spousta matek? - Jo.
No jo.
To ho nezajímá. On si přivede nějakou modrookou, blonďatou bělošku.
Jo, ty ho berou.
Znám jednu dceru od sestřenice…
Sestřenice tvé tety,
ta, co žije blízko nás…
Její snacha, co…
To je dobrý, díky.
Děláš si srandu ze své ubohé matky?
Ne, ale musím si vybudovat kariéru.
Nestačí si jen udělat rodinu. Musíš ji taky zajistit.
Tvůj otec nebyl právník, Soulaymaane.
A i tak jsi měl vždycky domov, jídlo, pití a oblečení.
Nemám pravdu?
Vypni to, Noumouké.
Jak jde škola?
- Nic víc? - Mám dobrý známky.
- Pohoda. - Doufám, že nekecáš.
Je čas na modlitbu.
- Nechte si chutnat. - Díky.
Kam jdeš, Noumouké?
Šest měsíců nestačilo?
Chceš zpátky do vězení?
Nikam nepůjdeš.
Sejměte ho!
Co je? O čem to mluvíš?
Neřekl jsem Dembovi, že tě vyloučili.
Ale tady to končí. Dál už lhát nebudu.
Už jsi zapomněl?
O nic jsem tě neprosil.
- Nemusels to brát na sebe. - Já vím.
Nemusel ses mě ani ptát.
Zavři dveře.
Starší brácho.
Abdou!
Aïsso! Pojď sem.
Proč jsi to udělal?
Kurva!
Stůj! Hej, zastav!
Stůj! Ruce za záda!
To bolí! Pusťte mě!
Podržím ti to.
- Dej mi to… - Přestaň!
Byl tam Demba, Sofio. Nemohl jsem kvůli němu odejít.
Myslíš si, že jsem se bál?
Já že bych se bál?
Ještě uvidíš, co jim provedu.
Počkej, to je ten zmrd, Anis.
Vy sráči!
Musíme chvilku počkat. Čekají nás.
Uvidíš.
Věř mi.
Dej mi to.
Náš domov.
Měli tu drzost napadnou náš domov.
Ukážu jim, čeho jsem schopnej.
Bez svýho bráchy rozhodně nejsem bezmocnej.
Dejte mi kvér a bude z nich hromada těl.
Hromada těl.
Kdy?
Zítra ráno.
- Kolik? - Deset kilo hašiše a dvě kila koksu.
Kde si to předají?
Jako obvykle.
Určitě tam bude?
Jo, určitě.
Faride.
Jestli mě vodíš za nos…
Podívej se na mě.
Neprojde ti to.
- Rozumíš? - Jo, jasně.
Ruce vzhůru!
Pane Abdele.
Co se děje? Jste překvapený?
To všechno kvůli mně?
Přesně tak. Jen kvůli tobě.
Kdo nejí ovoce,
ten musí k doktorovi.
Máš nás za pitomce?
Přísahám, že tě dostanu.
To si piš, ty hajzle.
Chybí nám oznámení o dokončení.
Já je udělal. Je to v pořádku.
Nekecej, Rime o ně prosí už týden.
Vidíš ji?
Ona mě tu zastupuje.
- Dobře, šéfe. - Dobře.
Máš tu bratrance.
Pošli ho sem. Doumse nikdy nenechávej čekat.
Přineste mi to oznámení.
Jdu pro auto. Hned to bude.
„Jdu pro auto. Hned to bude.“
- Slyšel tě, ty blázne. - A co s tím udělá?
Máš tu nelegální zaměstnance.
- Makají jako stroj. - Napráskám tě na finančák.
Vem i lidi ze sídliště.
Ti si jen stěžují a škemrají o víc peněz.
Tomu se říká integrace.
Myslíš asimilace, ne integrace.
Chlapi od nás neposlouchají.
Vyděláváš majlant.
Zdání může klamat.
Řeším tu jeden problém za druhým.
Sedět celej den v kanclu a hlídat zaměstnance…
To není nic pro mě.
Hlídáš svůj barák, kde prodáváš fet.
To jsem čekal.
Ten parchant Samir mi chybí.
Dembo!
Pozor!
Vážně jsi skončil?
Víš, co je to šílenství?
Šílenství je dělat pořád to stejné a očekávat jiný výsledek.
Přestaň filozofovat.
No tak. Pojď sem.
Ahoj.
- Ahoj. - Jak je?
Děláš si srandu?
Už hodinu se tu snažím.
Říkáš si o malér. Vypni to.
Vstávej.
Musela jsem přesvědčovat ředitele, aby tě nevyloučil.
Nechtěl tě už ani vpustit do školy.
Pojď se posadit.
Tohle si přečteš.
Noumouké, přečteš si tuhle knihu
a napíšeš mi esej o tom, co si o ní myslíš.
Nechci analýzu. Chci vědět, jaké pocity v tobě vyvolala.
Tyhle věci mě moc nezajímají, paní učitelko.
Fakt? A jak to víš?
Znám se dost dobře.
Poslouchej, nejtěžší je začít.
Slibuju, že ztratíš pojem o čase.
O čem to vlastně je?
Je to příběh Martina Edena.
Neříkejte. Vždyť je to tu napsané.
Je to o chlápkovi, který nerad čte a pořád se jen pere.
Připomíná ti to někoho?
A vám?
Jednoho dne Martin Eden někoho ubrání. Jednoho boháče.
A ten boháč má sestru.
Martin Eden se do ní zamiluje.
Ale ona je z vyšší třídy. Je vzdělaná a bohatá.
A tak se Martin Eden rozhodne, že se vzdělá
a přečte všechny knihy.
A až bude jako ona,
určitě se do něj zamiluje.
Myslíte si, že jsem jako on?
Že budu číst, abych sbalil holku?
Nikdy ses nepral, abys ohromil dívku?
Takže jí nakonec získá?
- Co? - Nechte toho.
Podaří se mu ji na konci sbalit?
- Kam jedete? - Do Nanterre.
To je daleko.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Dobrý večer, Djenabo. - Dobrý večer.
A ty? Do Choisy?
- Ne, Vitry. - Musí vyzvednout syna.
Ty máš syna?
Jo, Idrissa. Je mu deset let.
Jedeš odsud do Vitry a z Vitry do Choisy veřejnou dopravou?
Taková je výchova dítěte bez manžela.
Já tě tam odvezu.
Pohovorem u Arcus jsi mě překvapila.
Hlásil jsem se tam celé roky.
Kde jsi pracovala předtím?
Už dva roky nepracuju.
Ty jo. Jak to?
Začala jsem tehdy nosit hidžáb.
A vy? Co jste dělal před izolacemi?
Já?
Vždycky stavebnictví.
Nemusíš mi vykat. Není mi padesát.
To nemůžu.
Proč ne?
Já nevím.
A zrovna nejmladší taky nejste.
Dělám si srandu.
Přestaň vyšilovat.
- Dobře jsi mě převezl! - Klid! Co se děje?
Proč bych to dělal? Chci se Abdela zbavit.
- Jak to mohl vědět? - Tvoji kolegové?
Nemel sračky. Myslíš, že jsou všichni zrádci jako ty?
Já tě varoval.
Nepustím tě z očí. Budu jako pijavice.
Nezapomenu na tebe při jídle, ve spánku a ani při šukání, Faride.
Nepřestanu, dokud tě nedostanu. Věř mi.
Drž hubu a nesahej na mě.
Přestaň se jen tak rozčilovat.
Tohle je můj rajón!
Na tvém místě bych se někam schoval.
Víš proč? Protože Abdel asi ví, žes to byl ty.
Co jsi mu řekl? Co?
Ty zasranej zmrde. Co jsi mu řekl? Co?
Pokojské v hotelu Ibis v Batignolles stávkují.
Protestují za lepší podmínky a vyšší platy.
Mezi svými požadavky zmiňují nerovné zacházení
s brigádníky a zaměstnanci.
Ztlum to.
Vždyť pořád vysílají to samé.
„Vždyť pořád vysílají to samé.“
Ty taky čumíš na to stejný.
Jdu spát. Tady se nedá nic dělat.
Je uražený.
Jo, pane právníku.
Vážně jdeš spát?
Jo, jsem mrtvej. Učitelka mě donutila celej den číst.
Jakou knihu?
Martin Eden od Jacka Londona.
„Na policích knihovny vycházel zpoza obzoru nový svět.“
- Četl jsi to? - Jo, četl.
A znáš to nazpaměť?
To ne. Pamatuju si jen pár citátů.
Vždycky to zní dobře, když přidáš citát nebo dva do obhajoby.
Zníš jako úplnej Francouz.
Jak jako úplnej Francouz?
Nechci znít jako křupan.
„Zlobě lidu se vyhne ten, co mluví jejich jazykem.“
- Dobrý den. - Zdravím.
Dobrý den.
Chce, abychom do příštího měsíce zvládli jeden tera.
To nezvládneme…
VEČEŘE?
NEVÍM…
Měli bychom se zeptat šéfa. Dembo?
Dembo?
Jo, zvětšíme tým.
Budeme muset zaučit nové lidi.
Využijeme druhé call centrum v Maroku.
TO NENÍ NE…
Nepošleme vás do boje bez zbraní.
- Jak je, mami? - Dobře, Soulaymaane.
Můžu ochutnat?
No tak, mami. Jen trochu.
To je pro charitu.
Tvůj ibiškový čaj je nejlepší.
Jestli ho tak moc chceš, tak zaplať.
Tak jo.
Jak to jde?
Jsem u předmluvy. Jde to.
Líbí se ti?
Jestli mi chcete ukázat, že musím být šprtem, abych něco dokázal,
tak to asi už chápu.
Můžu už jít?
Nashledanou.
- Tu knihu si nevezmeš? - Ne.
Nevezmu si ji domů, jestli nemusím.
Traoré.
- Takhle mě zdravíš? - Nemám přátele u policie.
Já vím. Pan Demba Traoré není práskač. Prý teď děláš izolace.
- Kvůli tomu mě zatkneš? - Ne. Zajímají mě narkotika.
V tom já nedělám.
O co se tu snažíš? To mi pověz.
Chceš začít nový život? Je tohle nový Demba?
Pamatuješ si 28. června 2018?
Den, co se tě pokusili zabít.
Hádej, čí telefon byl na stejném místě jako Sahliho?
Nemáš rád hádanky?
Chceš mi říct, že v tom jel Abdou? To jsem věděl.
Ne.
Abdou a Sahli dělali spolu.
Ale vážně si myslíš, že to spáchali sami?
Ti dva? Dembo…
Kdo zabil Sahliho?
Kdo pak převzal Sahliho drogový doupě?
Kde teď Farid bere matroš, když ne u tebe?
Tady.
Já to nechci.
Jsou to fotky z pouliční kamery.
V ten den se setkali.
Chceš, abych tě zbavil tvých nepřátel?
Ne. Nejsi vrah, Dembo.
Děláš izolace, ne?
Ty fotky jsem těžko sháněl. Udělej si čas a podívej se na ně.
No to mě podrž.
- Assia mu dala Snap. - Přestaň.
Assia mu dala Snap. To je hustý.
Bomba.
Nejsou to kluci z Aviateurs?
Hej!
Kluci z Aviateurs jsou na zastávce.
- Kdo? - Kluci z Aviateurs.
Vezmi si tohle.
Jdeme, lidi. Jdeme. Vystupujeme.
Třeseš se?
Chyťte je!
Hej, pojď sem!
Jde dolů!
Neutíkejte. Neublížím vám.
Já ti ukážu, ty hajzle. Co je, ty sráči?
Pusť mě.
Co je, ty hajzle?
Pamatuješ si na mě, ty zmrde?
Podívej se na mě, ty hajzle. Pamatuješ si mě?
Natoč to! Tak to v Bois-l'Abbé chodí.
Nakopeme vám prdel!
Ty parchante.
Mrchy jedny.
- Jdeme. - Sráč malej.
Je to tu úžasné.
Já ti to říkal.
- Určitě se sem s tebou vrátím. - Konečně tykání.
To je poprvé.
Děkuji.
Můžu se na něco zeptat?
Ano.
Vyznáš se v náboženství…
To, že nosím hidžáb, neznamená, že vím vše o náboženství.
Dobře, nebuď tak skromná. Znáš základy.
Ano. Úplné základy.
Podle toho, co vím,
ti v náboženství všechny hříchy
mohou být odpuštěny.
Ano.
I když někoho zabiješ?
Proč se mě na to ptáš?
Neboj, neptám se kvůli sobě. To jen…
Někdo se mě zeptal, tak se tě ptám, protože ty o tom víš hodně.
Nechci mu říkat nesmysly.
Všechny hříchy ti mohou být odpuštěny dokud žiješ.
Ale vražda je jedním z největších hříchů.
To bys měl vědět.
Jo, to vím. Říkal jsem, že se to netýká mě.
Můžu to odnést?
- Ano. - Jistě.
Soulaymaane, budeš obhajovat u soudu.
Tento případ jde k soudu ihned
a Perrier ani já nemůžeme.
Sekretářka ti poslala e-mail.
Je načase.
Jo!
Dobrý den.
Pan Traoré.
Vy jste právník?
Kdo jiný bych měl být?
Jste mlaďoch.
Já vás odsud dostanu, pane Millete.
Jak? Já se ke všemu ve vazbě přiznal.
Nemám čas všechno vysvětlovat,
ale soudce se vás bude snažit usvědčit.
Bude se vás ptát na otázky, aby jste zopakoval své doznání,
které by proti vám pak mohl použít.
Chci po vás,
aby jste mlčel.
Dobrý den. Jsem pan Traoré a reprezentuji pana Milleta.
Máte slovo, pane.
Budu stručný.
Strážníci zatkli pana Milleta 20. října v 10:58
a umístili ho do vazby za úmyslné násilí.
Zatímco byl ve vazbě,
detektivové pana Milleta vyslýchali kvůli malému množství konopí,
které předstírali, že měl u sebe.
„Předstírali“?
Nicméně
pan Millet nebyl ve vazbě za držení drog.
Byl tam kvůli úmyslnému násilí, poškozování majetku a vloupání.
Žalobce si musí uvědomit, že podle francouzských zákonů
osoba ve vazbě nemůže být vyslýchána kvůli přestupku,
za který nebyla zatčena a obviněna.
A to není vše. Podle článku 706-30-1 trestního zákoníku
musí být vážení drog při obvinění z držení transparentní.
Osoba ve vazbě musí být u vážení přítomna,
což se nestalo.
Z těchto důvodů žádám uzavření tohoto případu.
Dobře.
Ctěný soude.
Pan Millet se přiznal,
že několikrát udeřil paní Martyovou do obličeje.
Nemůže to popřít, jelikož ji zlomil čelist
a jelikož řekl, cituji:
„Ta děvka mi nechtěla otevřít.“
To je vše. Nyní můžete jeho poetickou formulaci ocenit.
Řekl jste to takhle, pane Millete?
Pane Millete?
Budu mlčet.
Cože?
Mluvte hlasitěji, pane Millete. Neslyšíme vás.
Budu mlčet.
Jako on jsem plný zloby.
Jako Martin Eden pocházím z chudoby.
Tak jako on…
Francouz se vrátil.
Neříkej mi, žes sídlištěm prošel takhle.
Jo, s velkou francouzskou trikolórou.
- No jo, dělám si srandu. - Naser si.
To je ale sprostej právník.
Díváš se na právníka Traorého, mami.
Sluší ti to, synu.
Díky. Dnes jsem měl svoji první obhajobu u soudu.
Klienta propustili.
Ty jo. Pověz mi o tom, synku.
Tak mluv.
Přivedli k soudu obžalovaného chlapa, který zlomil své ženě čelist
a já jsem ho…
Co je, mami?
- Taky potřebují právníka. - Jo, ale musíš to být ty?
Takže?
Zapomeň na izolaci.
Otevři si restauraci.
To ses naučil ve vězení, jo?
Něco mi vrtá hlavou.
Kdo sejmul Sahliho?
Nemohl to být Abdou. Byli kámoši.
Takové věci se stávají.
Nebylo by to poprvé.
Znáš příběh o žábě a škorpionovi?
Škorpion přijde za žábou a ptá se:
„Přeneseš mě na zádech na druhý břeh řeky?“
Žába se podívá na škorpiona a řekne:
„Ne, bodnul bys mě.“
Škorpion ale odpoví:
„Když tě bodnu, tak se oba utopíme.
Neumím plavat.“
Žába se nad tím zamyslí
a pak souhlasí.
Plavou přes řeku
a když jsou uprostřed,
škorpion žábu bodne
a říká:
„Promiň.
Nemohl jsem si pomoct.
Je to můj instinkt.“
A oba se utopí.
Znal jsi ho?
Jo.
Rád poslouchám tvoje příběhy.
Jo!
Hej, Noumouké!
Chyťte toho sráče!
Přestaň utíkat!
- Jsi mrtvej. - Dostaneš do držky.
Zastav!
Pojď sem, ty hajzle!
Zabijeme ho. Chyťte ho!
- Hele! - Tamhle je!
Běžte do prdele, sráči!
Sejměte ho!
Kam ten hajzl zmizel?
- Pojďte. Obejdeme to. Chytíme ho. - Tamhle.
- Neudělej žádnou pitomost. - Neboj.
Co tu děláš?
Vypadněte. Přestaň tu chrchlat.
Neměl jsi jim nic dávat.
Já vím, Faride. Nedávám.
Tři, dva, jedna.
Podívej se na to.
Je to úžasné.
Víš, co se říká?
Ne.
Krása je v oku pozorovatele.
Ty jsi ale svůdník.
- Už jsi někdy byla nahoře? - Ne, ale ráda bych šla.
Jo?
A ty?
Taky ještě ne.
Takhle už se vídat nemůžeme.
„Takhle“?
Takhle bez cíle.
Potřebuju vědět, kam to směřuje. Nemám čas na hry.
Myslíš, že tě vodím za nos?
Ne, to jsem neřekla.
Chci tě jen varovat.
A… nic se mezi námi nestane.
Jak to myslíš?
Nic se mezi námi nestane po intimní stránce.
Chci počkat.
To mi nevadí.
Takže?
- Jak jako „takže“? - Co očekáváš?
- Haló? Jo. - Haló? Noumouké?
- Noumouké? - Sranda. Jste ve mojí hlasovce.
To je hlasová schránka.
Jen to zvedni. Mně to nevadí.
To je moje máma.
Odvezu tě domů a pak ji zavolám.
Něco ti povím.
Jedna moje kamarádka byla v restauraci a její máma jí pořád volala.
Místo toho, aby to zvedla, jí poslala zprávu, že jí zavolá později.
Ale to už se nestalo.
To mě traumatizovalo.
Od té doby to mámě vždycky beru.
To jsem já, mami.
Musíš mi pomoct najít Noumoukého, Dembo. Nepřišel domů.
Najdi ho, prosím tě. Já nevím, kde je.
Hej!
- Dostanete nakládačku. - Sklapni!
Pusť mě.
Zbraň!
No tak, vstávej.
Sofie! Pojď, jdeme.
Lamine, pojď sem.
Řekl jsem pojď sem.
- Kde je Noumouké? - Já nevím.
- Přestaň kecat, Lamine. - Nekecám.
- Kde je Noumouké? - Já nevím.
- Zatkli ho? - Ne, to ne.
Kdo vystřelil?
Nikdo nevystřelil.
„Nikdo nevystřelil“?
Byla to Sofia, ale vystřelila do vzduchu.
- Pak se všichni rozutekli. - Kde sehnala zbraň?
Kde ji sehnala?
Ve Faridově doupěti.
Čekají na zaplacení.
Jo, ale…
Čau.
Dal jsi zbraň mýmu bráchovi?
Ne.
- Jeho kámošům. Je to to samé. - Ne, Dembo.
Tak to udělali oni. Nejsi tu šéf?
- Myslíš to vážně? - Jak jako „myslíš to vážně“?
- Musíš to řešit před všema? - A co s tím uděláš?
Nic si nenamlouvej.
Seš tady, protože jsem odešel.
Chyťte toho sráče.
Přiveďte ho sem!
Jsi v pohodě, brácho?
Já s ním skoncuju.
Vyber si stranu a rychle.
Určitě ho znovu zavřou.
Přestaň ji děsit.
Nikdo neumřel.
Noumouké musí na gangy a zbraně úplně zapomenout.
Musíš s ním promluvit.
Mezi našimi sídlišti byl problém už když jsem byl v jeho věku.
Taky jsem se toho účastnil.
Přesně tak.
Proto tě poslechne.
Promluvíš s ním?
Jo.
Tak jo.
Neboj se. Vrátí se.
- Ahoj. - Ahoj.
- To je Lamine. - Co píše?
Demba ho našel. Hledá tě.
Sakra, on mě zabije.
Nemůžu jít domů.
Chceš tu strávit noc?
Brácha odjíždí do práce v osm ráno a máma v devět. Počkám, až odejdou.
Musím domů, nebo mě máma zničí.
Zůstaň ještě chvilku.
Chtěla bych mít bratry a sestry.
Nejsem tvůj brácha?
Chybí ti táta?
Jo, chybí mi.
A tobě?
Nemůže mi chybět, protože ho neznám.
Když se dozvěděl, že mě máma čeká, tak odešel. Nechtěl mě.
Jednou ho můžeme zkusit najít.
On mě nechce. Nebudu za ním běhat.
Tátu už nemám, o mém trápení nikdo neví.
Kráčím sám bezhvězdnou nocí.
To je tvůj text?
Jo.
Tak jo, zpívej.
Tátu už nemám, o mém trápení nikdo neví.
Kráčím sám bezhvězdnou nocí.
Vše je rozmazané, už nevím, kam jít.
Chce se mi prostě utýct.
Máma se už neusmívá, domov zeje prázdnotou.
Nad obzorem není slunce,
některé rány už tak zůstanou.
Můžeme si nalhávat, že bude líp, ale táta už je pryč.
Táta už je pryč.
O mém trápení nikdo neví.
Od doby, co táta odešel,
i léto studeně působí.
BUDÍK
Co to děláš, mami?
Sleduji, jestli nepřijde policie,
abych jim mohla otevřít dveře, než je rozbijí.
Policajti nepřijdou.
Pojď.
- Pojď se posadit. - Jsem unavená, Noumouké.
Policie!
- Co se děje? - Ani hnout! Ruce nahoru!
- Ruce. - Jo! Co se děje?
Pojď sem. Na kolena!
Co se děje?
Sofie!
Sofie, co jsi udělala?
Co se děje?
Vypadáš krásně.
Já už půjdu.
Kdy půjdeš ty?
Nepůjdu do práce, dokud se Noumouké nevrátí.
Bude to v pohodě. Vrátí se domů.
Mám tě rád.
Já tebe taky.
Schovejte ten telefon, madam.
- Tohle není žádná show. - Sofie!
Kam ji to odvádíte? Sofie!
- Kam ji vezete? - Pusť mě!
Slyšíte? Schovejte to a přestaňte točit.
- Co udělala? - Pusť mě!
Mami!
No tak, běžte pryč.
Mami!
Pomoc!
Co ti to udělal? Uhodil tě?
…jsme tak blízko.
Do zítřka času dost.
Kdybychom byli někde daleko,
někde v Panamě.
Daleko, daleko.
Do zítřka času dost.
Kdybychom byli někde daleko,
jo, zlato.
Přísahali jsme, že spolu navždy zůstanem…
Mami?
Pouze Bůh může stvořit něco, co neexistovalo.
Lidské bytosti nic stvořit neumí.
Kdyby tomu tak bylo,
tak by si slepci mohli vrátit zrak.
Hluší by si mohli vrátit sluch.
Postižení by si vrátili schopnost chodit.
A nejen to.
Většina lidí by sobě a svým blízkým
darovala věčný život.
A proto, bratře, miluj, koho chceš,
navazuj vztahy, s kým chceš, protože budete rozděleni.
Salam.
Smrt je jako brána, kterou projde každý z nás.
Upřímnou soustrast.
Smrt je cesta.
Co udělá někdo s darem rozumu před takovou cestou?
Jak se cítíš?
Myslel jsem si, že jsem osamocený, ale teprv teď vím, jaké to je.
Poslyš…
Musím zařídit pár věcí, až se vrátím.
A potom
bych rád potkal tvého syna.
A uděláme vše, jak se sluší a patří.
Jsou dva stavy, ve kterých by člověk neměl dělat velká rozhodnutí, Dembo.
Velká radost a velký smutek.
Vím, co říkám.
Už jdeš?
Jo, jdu.
- Promluvíme si později? - Jo.
Ozval se ti Mercier?
Nepromluvíme si o tom později?
Co se děje?
Chce z toho vycouvat. Vybral si jinej tým.
Já za to nemůžu.
Chce vycouvat?
Máme smlouvu.
A četl si tu smlouvu právník?
Dal jsem do toho čas a peníze.
- Já vím. - Hodně peněz.
Kolik mu dali?
- Kdo? - Ten druhý tým. Aby nás odkopl.
To nevím.
Kolik chce?
Vybere si nás, když mu dáme 150 000 eur.
A co jsi mu na to řekl?
Ještě jsem ho neodmítl.
Oproti těm prachům, co vyděláš, jsou 150 000 drobáky.
Upřímnou soustrast.
Hej, Francku.
Jak si může myslet, že máš jen tak 150 000?
Nevím.
Nevíš, jo?
Přijď za mnou do kanclu, až se vrátím.
Do tý doby mu říkej, že souhlasíš.
Jasně.
Tak zatím, Francku.
Jo, zatím.
Noumouké.
Říká, že vypadáš jako tvůj bratranec, Ousmaan.
Ousmaane.
Jsi prostě Traoré.
Když je rozdělená a zkažená rodina,
nedaří se celé společnosti.
- Pojď, Noumouké. Vstávej. - Už jdu.
Už jsem tu podruhé.
Nejsem osprchovanej, Dembo…
Jsem spocenej.
Tady máš. Převleč se.
Kolik je hodin, že mě budíš?
- Spal jsi dost. - Jsem unavenej.
Kde je studna?
Třicet minut pěšky.
Třicet minut?
Třicet minut? Spíš tak hodinu.
Jak to víš?
Máš až moc otázek. Jdeme.
Tak moc neposlouchal, že ho sem máma poslala.
- Ty s námi nejdeš? - Ne, nechám to na vás.
Hluboká, co?
Tak jo.
Můžeš to pustit.
- Ahoj, Ousmaane. - Noumouké.
Ahoj.
Slepice sedí na vejcích…
To je vesnická škola.
Většinu příspěvků posílala vaše matka díky své charitě.
Ale neměla čas ji dostavět.
Dobrý den.
- Dobrý den, pane Fodié. - Jak je?
Tohle jsou děti mojí švagrové, Khadijah.
Upřímnou soustrast.
Jak to zvládáte během období dešťů?
Je to komplikované.
Musíme to dostavět, Dembo.
Je to dost práce.
- Fodié. - Ano?
Sehnal bys materiál a dělníky?
S penězi určitě.
- O peníze se nestarej. - Dobře.
Dembo, udělej mi hotspot, prosím.
- Odlož ten telefon. - Ale já to fakt potřebuju.
Říká, že svůj telefon nepotřebuje, on ho jen chce.
Žijete si tu líp než my.
Říká, že si Afriku idealizuješ.
Naše společnost už dávno upadla do konzumu taky.
Proč nikdy nemluví francouzsky?
Mluvím francouzsky líp než ty.
Hej, pojďte!
Pytle noste tamhle.
Ano, teto.
- Drissi? - Ano?
Dáme to tam.
- Pozor na prsty, hoši. - Jo.
Díky. Tak, a je to.
- Je to dobrý? - Máte to?
Dobrý.
No tak, Dembo. Jo.
Jo!
- Dobrý? - Díky moc.
Čas na pauzu, hoši. Najíme se?
Dodělám to a přijdu.
Ještě tady.
Ty a tvoje obří kalhoty.
Vypadá to dobře, co?
Vrátím se do Francie.
Já tu ještě s mladým zůstanu pár dní.
Musí prvně něco pochopit.
Seš připravenej?
Varuju tě, nejde vycouvat.
MINISTERSTVO KULTURY OTROKÁŘSKÝ DŮM
Dobrý den.
Oficiálně bylo do Ameriky deportováno 12 milionů otroků.
A někteří z nich byli uvězněni v místech jako je tohle.
Byly to takové čekárny.
Jako když jdete do nemocnice.
Malé loďky je odsud odvážely na vetší lodě,
které pak pluly do Ameriky.
A za těmi dveřmi byl most.
Říkáme jim Dveře nenávratna,
protože ten, kdo jimi prošel, už se nikdy nevrátil.
ŠKOLA KHADIJAH TRAORÉOVÉ
UČIT SE, POROZUMĚT, ČINIT A SLOUŽIT
Víš o co mě máma požádala?
O co?
Abych se postaral, že nebudeš blbnout.
- Blbnout? - Ty tvoje bitky mezi sídlišti.
Ty jsi v mém věku dělal to stejné.
Já věděl, že to řekneš.
Chceš něco slyšet?
S násilím
máš pod kontrolou, kdy začne,
ale už nerozhoduješ, kdy skončí.
Někdy se zdá, že se na mě Noumouké zlobí.
Mohl jsem jít na policii a říct jim, že za nic nemohl.
Ale nešel jsem.
Udělal by to znovu, kdyby musel.
Co uděláš, až se vrátíme?
Nikomu jsem to neřekl,
ale mívám poslední dobou záchvaty úzkosti.
Vážně?
Byl jsi s tím u někoho?
Jako u koho?
U terapeuta.
Já? U terapeuta? Už jsi někdy viděl, aby černoch šel na terapii?
Ty ze sebe děláš takovou karikaturu.
Pomůže ti s někým si promluvit.
Plácneme si.
Co to děláš, Dembo?
Co dělá?
- No tak. Přestaň. - Ani se nehni.
- Neubližujte mi. - Sklapni.
Nechám vám vaše zakázky.
Pojď sem! Dělej!
Chceš si se mnou hrát? Pojď sem!
Utíkej, Forreste, utíkej!
Abdou!
Stůj!
Ne! Počkej, Dembo.
Uklidni si. Byl to Abdel.
Abdel a Sahli. Já tam nebyl.
Ne!
Na co jste hrdí?
Jste hrdí na tohle?
Bojujete za tohle?
Za budovy, ve kterých jsme vyrostli?
V chudobě, bez výtahů a se šváby.
Za to jste ochotní zemřít?
Vždycky říkáte: „Nikdo nás v téhle zemi nemá rád.
Nerespektují nás.
Ať jde stát do prdele. Nemáme práci.
Zkurvení poldi.“
No a co? Poldi jsou kurvy.
Chceš nám něco říct?
Osleplo ti oko.
Můžou za to poldi, nebo váš pitomej útok?
Jak nás někdo může respektovat? Nerespektujete se ani navzájem.
Jak nás někdo má mít rád?
Navzájem se nesnášíme.
Pořád říkáte: „Mám rád mámu.
Udělám z ní milionáře.“
Víte, co jí možná tak darujete?
Vaše maminky jsou tady. Zeptejte se jich.
Rakev.
Kvůli vašem problémům.
První zápas. Odveta.
Je to jako v Lize mistrů.
A pro ty, co padnou k zemi, turnaj skončí navždy.
- Oni sem přišli a začali otravovat. - Sklapni!
Noumouké, Anisi. Potřeste si rukou.
Potřeste si rukou.
Jasně jde vidět, jak policista vezme mobil a hodí ho na zem.
Nevěděl ale, že ho natáčel další svědek.
Rozhodla jste se tedy na tyto policisty podat stížnost?
Chtěla jsem podat stížnost hned druhý den. Šla jsem na dvě policejní stanice.
Je velmi běžné, že policie tento typ stížností odmítá.
Policie chrání své kolegy.
Díváte se na policii velmi zjednodušeným pohledem.
Naším snem není mlátit černochy a Araby.
Co to mele?
Tak to máte možná vy. Nechci vás škatulkovat.
Během protestů žlutých vest
jsme si všímali, že násilí páchané na komunitách na sídlištích
může být použito i proti chudým komunitám bělochů.
Teď ale nemluvíme o protestujících žlutých vestách.
Jde tu o matku pachatelky, která vzdorovala zatknutí dcery.
Její dcera je ve vězení.
Opakuji, že tohle není to, co tu řešíme.
Nebavíme se o rozsudku její dcery.
Zpochybňujeme chování policistů,
kteří udeřili ženu,
matku rodiny,
postříkali ji pepřovým sprejem a nechali ji v bolestech na zemi.
Problémem je tohle násilí.
Potkal jsem plačící matky,
které právě přišly o dítě.
Něco vám povím.
Nestarají se o nějakou údajnou policejní brutalitu.
Je lehké odsoudit
údajné policejní násilí.
Ale co se týče odsuzování násilí pachatelů,
jejichž oběťmi jsou hlavně komunity na sídlištích, nikdo nic neřekne.
Tak zatím.
Jde ven.
- Nashledanou. - Nashle.
Ta vaše kniha mě naštvala.
To je vše?
Ten chlápek tvrdě makal, aby se změnil, a nakonec je sám.
S trochou vůle a práce se můžeme stát kýmkoli chceme.
Vždycky ne.
Některé věci v životě neovlivníme.
Ale něco ovlivnit můžeme.
A možná se autor snaží říct,
že bychom se neměli snažit kvůli ostatním lidem.
Můžu si to přečíst?
Policisté mají určité kvóty.
Vedení na ně vyvíjí tlak.
A samozřejmě se čeká, že své cíle splní.
Takže chcete říct,
že policejní násilí
páchané na určité skupině populace
je výsledkem systému kvót
ministerstva vnitra a tím pádem vlády?
Zodpověděl jste naši otázku.
Nejenže vláda nedělá nic pro prevenci policejní brutality,
ale naopak ji ještě podporuje.
No, madam nepřišla k újmě na zdraví.
Je naživu.
Není to jako případ Georgea Floyda v USA.
Rozhodně neskončila jako Amine Bentounsi, kterého střelili do zad.
Nebo jako Amadou Koumé, kterého uškrtili.
Máme tu taky lidi jako George Floyd. Není to nic nového.
Vždycky mě překvapuje, jak některé lidi štve
policejní násilí na druhé straně Atlantiku,
zatímco kompletně ignorují to stejné násilí ve Francii.
Oba dva moc dobře víme, že kdyby tento incident nenatočil soused,
nikdo by u policie pani Filtoussiové nevěřil.
Vykreslili by ji jako špatnou matku,
která ani nedokázala vychovat svou dceru, že?
Ale podívejme se na to z větší perspektivy
a nejen v kontextu této debaty…
Zpomal. Všimnou si nás.
Musíme se všichni snažit, aby byl svět o trošku lepší.
A nesmíte bagatelizovat vliv, jaký naše činy můžou mít na ostatní.
Vystup si z auta. Dělej.
Úsměv, vlídné slovo
nebo dobrý skutek mohou někomu změnit den.
A jeden den může někomu změnit život.
Proto na sobě musíme všichni zapracovat
a přestat opakovat ty stejné chyby.
Idrissa!
Šílenství je dělat pořád tu stejnou věc
a očekávat jiný výsledek.
Překlad titulků: Jan Kavalec