- Vad har du ens för belägg? - Det fanns ögonvittnen.
En man som matchade Machers signalement sågs på en fest på Windsor College 1997.
- Samma år som morden ägde rum. - Nu gissar du! Det har aldrig bekräftats.
- Det var som fan... - Snacka om lång bilresa.
Jävlar alltså!
- Tar du en bild på mig? - Visst.
Okej... Redo?
Snyggt.
Vänta, en till.
Jag måste kissa. Vi går in.
Koden är...
7-8-2-2.
Är du redo...
...att uppleva Macher House?
Wow...
Jävlar!
Sjukt.
Ett äkta mordhus. Perfekt.
Eller hur? Det ser exakt likadant ut.
MACHER HOUSE Woodsboro-morden
Kolla här. Fejkblod.
Kolla!
Jag kissar på mig snart.
Här sköt Sidney Prescott Billy Loomis efter att hon spetsat...
...honom med paraplyet, jag vet.
Var är toan?
Det är garderoben där Sidney gömde sig innan hon högg honom med paraplyet.
Där var den.
Coolt.
Det här är så coolt!
Helt sjukt.
Amber. Och Richie...
Scott?
Hallå?
Scott!
Vart tog du vägen?
- Vad händer? - Ghostface är därinne!
- Det är nån med Ghostface-mask därinne! - Vad snackar du om?
Nån har klätt ut sig till Ghostface!
Gå inte in dit. Scott!
I kväll ska du dö.
Den är fejk.
Så coolt...
Den har rörelsesensor.
Kolla.
Gillar du rysare?
Alltså, kolla in det här.
Så cool! Och rätt avancerad.
Den såg så äkta ut.
Snacka om schyst.
- Sladden sitter i här. - Va?
Här är det alltså.
Rummet där Stu höll festen för att locka Sidney Prescott i döden.
De säger att Billy var hjärnan bakom det, men jag har alltid trott på Stu.
- Vem var din favorit? - Min favoritmördare? Ingen av dem.
- Ska du vara såhär hela tiden? - Vad förväntar du dig?
"Visste du att det var här som Sidney släppte en tv på Stus skalle
så all galenskap trycktes ur hjärnan?"
Visst, men dödade hon honom?
Du lyssnade ju på podden. Många tror att Stu överlevde.
Nej, det fanns en död kropp som togs till bårhuset och begravdes.
Sånt går inte att fejka.
Vi kollar köket.
Det var här Sidney och Gale Weathers grillade Amber Freeman för några år sen.
Där hon brändes till döds.
Vilken hemsk död.
- Åh gud! - Den är inte äkta.
Jävligt kul.
Nu händer det.
Hallå?
Hej, Scott. Hej, Madison.
Välkomna till Macher House Experience.
- Har ni det kul än så länge? - Det är grymt.
- Gillar ni rysare? - Ja, min kille älskar skräck.
- Vilken är er favoritrysare? - Stab 1.
Nu spelar vi lite. Skräckfilmstrivia. Tre frågor. Svarar ni fel på en, dör ni.
Första frågan: I "Terror på Elm Street", vem dör först?
- Tina Gray. - Det stämmer.
Andra frågan: I Ondskans hus, vad heter parets dotter?
Alice.
Nu en svårare fråga:
I "Fredagen den 13:e", hur gammal var Jason Voorhees när han drunknade?
Okej, i The Final Chapter fick vi veta att mrs Voorhees fick barn 1946.
Och i första filmen dog de två lägerledarna 1958.
Jason drunknade sommaren före det, 1957. Så han föddes 1946 och dog 1957.
Elva. Jason var elva.
Beklagar, Scott. Det är fel.
Skitsnack. Det stämmer ju.
Det är en kuggfråga. Jason drunknade aldrig.
Imponerande, Madison. Scott har tur som har dig.
Då behöver jag inte hugga ihjäl er trots allt.
Ha en riktigt otäck kväll nu och glöm inte att ge oss fem stjärnor...
- Är du sur? - Jag önskar jag kunde fejka bättre.
- Varför följde du med, då? - Du tjatade ju.
Jag trodde det skulle vara häftigt, men det känns mest larvigt.
Vill du att vi åker? Jag vill inte vara här om du inte vill.
- Skulle du köra hela vägen hem nu? - Ja.
Nej. Klockan är för mycket.
Förlåt. Jag lovar att ge det en chans.
- Okej, nu måste jag pinka. - Hallen, sen vänster.
OKÄNT NUMMER
- Hallå? - Ni kommer att dö i kväll.
- Scott, varför ringer du? - Det är inte Scott.
Okej.
- Vem är det, då? - Den som ska döda dig.
Den läskiga rösten är lite sexig, men du behöver nog jobba på den.
Nu lyssnar du, din lilla subba. Jag skär upp dig och sliter ut inälvorna!
Kallade du mig "subba"?
Jag lovade att ge det en chans men det här är inte roligt.
Nej, det roliga är över, Madison.
Scott?
De hinner aldrig fram i tid.
Scott!
Än är vi inte klara med varann!
Håll käft!
- Det är bara jag. - Vad fan?
- Du slog mig. - Vad är det för fel på dig?
Förlåt, jag trodde...
- Du skulle ge det en chans. En kass idé. - En jävligt kass idé!
- Den rörde sig. - Ja, den är ju eldriven.
Nej, den rörde sig på ett annat sätt.
Va?
Nej!
Din jävel!
Jävlar, vad du skräms. Försöker du ge mig en hjärtattack?
- Vad gör du här? - Alltså...
Det slog mig att jag aldrig har smugit in genom ditt fönster.
Jag satt hemma, hade tråkigt...
...och kollade tv...
...och de visade Stab.
- Då kom jag att tänka på dig. - En hemsk sak att säga.
- Billy smög in genom Sidneys fönster... - Jo, jag vet.
- Om mamma upptäcker att du är här... - En kyss bara.
Hej...
- Kan du knacka? - Det gjorde jag.
- Kan du vänta på svar, då? - Har det hänt nåt?
- Nej... Nej, det är inget. - Säkert?
Ben, hur har du det där borta? På golvet bakom sängen.
Hej, mrs Evans.
- Hur står det till? - Tja, jag är trött. Det är sent.
Det var därför jag inte ville störa nån genom att ringa på dörren.
Så omtänksamt.
- Ut. - Men han är ju här nu.
Det är lugnt, jag går.
Godnatt, Tate.
Jag vet att det är sent. Jag ber om ursäkt för det.
Det var helt och hållet min idé. Tatum hade ingen aning.
Okej, men gör inte om det.
- Jag är en bra kille, mrs Evans. - God natt, Ben.
Hycklare.
Som om ingen kille nånsin klättrat in genom ditt fönster. Alla har sett filmen.
Just därför kommer det inte hända här.
Varför gillar du honom inte?
Jag vill bara att du ska tänka dig för och inte lita blint på honom.
Vi har inte sex, om det är det du är orolig för.
Jag menar, vi vill, men jag tror inte att vi är redo.
Om du känner dig osäker är du sannolikt inte redo.
Hur visste du?
Hände allt det där på riktigt? Det som händer i filmen?
Det är iskallt härinne.
Kan vi inte ta de här samtalen på dagtid?
Och inga fler pojkar genom fönstret.
Godnatt.
- Hur sträng var du? - Jag höll väldigt god ton.
Hon är inte den första tjejen som släpper in en kille genom fönstret.
Hon påpekade det.
Om det värsta hon kan säga är att jag är överbeskyddande
så kan jag nog leva med det.
- Tror du de har sex? - Gud, nej. Inte än.
Men de lär ha det när som helst.
- Hur gammal var du första gången? - Lika gammal som du - 17.
Har jag sagt att jag var 17? Jag menade nog 15.
- Ljög du för mig? - Till mitt försvar så minns jag inte.
- Minns inte första gången du hade sex? - Jag minns inte vad jag sa till dig.
Du sa att du var 17.
- Jag ville inte framstå som, du vet... - Fortsätt, jag vill höra det här.
Jag ville att du skulle se mig som mer än en sexslav.
- Vadå, har du en hjärna också? - Tja...
- Gomorron, chefen. - Har man sett, väggarna är uppe. Snyggt.
- Älskar dig. - Älskar er med. Vi saknar er.
Det rör på sig nere på bygget. - Hej, mamma.
Tack, Junie. Om ni behöver nåt är det bara att ringa.
Tack för att du tar hand om monstren.
- Vi ses i helgen. - Hej då.
- Hon är tapper. - Verkligen.
Vadå?
Var hittade du den?
Uppe på vinden. Jag kollade igenom gamla kläder.
- Får jag inte ha den? - Du kunde ha frågat först.
Kanske bäst att ta av den.
Vid vilken ålder blir de trevliga igen?
Det där var ditt fel.
- Du kan ta den. - Nej, det är lugnt.
Förlåt, jag blev bara så ställd.
Jag har inte sett den sen college och trodde jag hade slängt den.
Den mystiska terminen på Windsor som ingen får nämna.
- Det är inte sant. - Inte? Sen när då?
Hela din barndom är ett förbjudet ämne.
Det är den väl inte?
Du kan djupdyka i den på nätet, i filmer och böcker...
Men jag får inte ställa frågor om den.
Har ni repetition i dag?
Japp.
Hur går det?
Skitdåligt.
Det är tragiskt.
Jag blir så nervös på scen att det är smärtsamt att se.
Jag fick också alltid scenskräck.
Har du hållit på med teater?
Inte sen college.
Hur som helst, oroa dig inte. Det kommer gå bra.
Jag måste till jobbet.
Fy fan för att vara morsa.
Bra snack.
God morgon.
- Vi kommer ut med det. - Tack.
- Mycket att göra? - Lite morgonrusning, men det går bra.
- Hallå, mrs Evans. - Hej, Lucas.
- Kan jag få fyra espresso? - Visst.
- Fyra? - Vi repar. Det blir en lång dag.
- Vilken roll har du? - Jag är bara tekniker. Sköter ljuset.
Schyst.
Såg du Dateline i går om Ghostface-mördarna i New York?
Nej.
Inte lika bra som Netflix-dokumentären, men den fångar efterspelet bra.
- God morgon. - Hej.
Har du sagt nåt? - Har han frågat om Dateline?
- Det är lugnt. - Nej, det är det inte.
- Jag sa åt dig att inte ta upp det. - Det där gjorde ont!
Jag är true crime-nörd, mamma.
Jag ber om ursäkt.
Jag vill starta en podd
och New York-morden vore ett perfekt första fall.
- Ska du inte repa nu, hjärtat? - Jo...
- Bäst att du går, då. - Okej. Hej då.
Hej då.
- Förlåt. - Det gör inget.
Vad önskas?
Vänta!
Hej!
- Vad snygg du är! - Var köpte du kavajen?
Tack. Det är mammas, från 90-talet.
Sätt lite strass på den!
Fest hos mig i kväll! Jag har hamstrat morsans edibles.
- Ta med din skumma snubbe också. - Han är inte skum, han är djup.
Och så har han härlig rumpa.
True crime-grejen är cringe. Han är besatt av mamma.
- Låter hon dig gå ut i kväll? - Ingen aning.
På sistone har hon varit helt sjukt överbeskyddande.
Har nån skäl att vara det, är det din mamma.
Ja, jag har plöjt alla Stab-filmerna. Otroligt att hon inte hamnat på psyket.
- Kolla vem som kommer där. - God morgon!
- Hej. - Hej, babe.
Vill ni ha skjuts?
Kom!
- Vi slipper gå! - Japp, spänn fast er.
Karl!
Tack.
Jag ber om ursäkt för Lucas. Du är som en kändis för honom.
Känner du att ni står varandra nära?
Ja, vi har ju inte haft nåt val. Vi har ju bara varandra.
Pratar du nånsin med honom om ditt liv innan du fick honom?
Nej. Det finns inte mycket jag kan säga om hans våldsamma svin till pappa
och hur vårt äktenskap förstörde mig.
Varför frågar du det?
Tja, Tatum och jag har det lite tufft just nu.
Hon är i den åldern då hon börjar fråga om mitt förflutna.
Men det är bara en massa död, och det är inget jag vill prata om.
Så jag blir tyst, och då höjer hon rösten. Och så går det runt.
Hon är din dotter. Såklart vill hon veta allt om dig.
Jag vill bara att mina barn ska kunna leva utan rädsla.
Att de ska känna sig trygga.
Men världen är inte trygg, Sid.
Om vi skyddar våra barn för mycket lär de sig aldrig skydda sig själva.
Fan!
Se upp!
Förlåt.
Fan också. Jag sitter fast!
Nej... Nej. - Tänd upp!
- Var är Aaron? - Här.
Jag fick panik när jag såg Fluffy.
- Försöker du ta död på mig? - Förlåt.
Kan nån hjälpa mig loss?
Jag ser ingenting i den här.
- Chloe! - Japp, kommer. Kommer, kommer...
Foten fastnar i den här jävla pungen.
Lugn, diva.
- Förlåt, Hannah. - Det var inte ditt fel.
Jag är ingen riktig diva, jag låtsas bara.
Men det vet inte du, så fortsätt vara skraj.
Stick!
Hannah.
Du och Aaron behöver repa det här.
Mr Willis, jag missade min signal. Det var mitt fel.
Tatum, följ med här.
- Vi behöver prata om din Fluffy. - Jag ser ingenting genom hans ögon.
Det är inte bara det. Du saknar driv.
Fluffy behöver energi. Hundar är livfulla varelser.
Du är för tillbakadragen. Var är självförtroendet?
- Lägg lite kraft i rollen. - Jag ska jobba på det.
Du är Sidney Prescotts dotter. Ta fram lite av din mammas glöd.
Jag måste säga att jag är förvånad. Jag trodde att du var tuffare.
Snacka om dryg.
Din enda replik är "voff". Det är ingen stor grej.
- Skit i honom. - Ja, skit i honom.
Bry dig inte om Willis. Din Fluffy är hur bra som helst.
Tack. Jag går och tar av mig nu.
Jag hjälper dig.
- Glöm inte festen i kväll. - Okej.
- Hjälp mig få av den. - Jag fixar.
Sådär.
- Är jag tillbakadragen? - Skit i vad han säger.
Svara på frågan. Var ärlig.
Jag skulle inte säga tillbakadragen, men du har nåt sött och blygt över dig.
Blyg är samma sak som tillbakadragen.
Saknar jag självförtroende?
Det här går inte att vinna. Jag lägger mig.
- Varför gillar du mig? - Det är en lång lista.
Var lite specifik. Säg en sak.
Nej, det är så fånigt.
Säg det ändå.
Okej.
Jag gillar hur du tittar på mig ibland, och hur det får mig att le.
Eller så säger du nåt som får mig att skratta...
...och sen när jag kommer hem tänker jag på det och skrattar igen.
Jag gillar det.
Det var inte alls fånigt. Det var ett bra svar.
- Hallå? - Hallå, Sidney.
Hör du vem det är? Har du saknat mig?
Så du har flyttat till en ny stad? Inte så olik den vi växte upp i.
Känner vi varann?
Det kan man lugnt säga. Jag var faktiskt i Woodsboro i går.
Det hettade till, så att säga.
Men nu är jag här i Pine Grove.
- Jaså? Och vad har fört dig hit? - Du, Sidney.
Jag saknade dig i New York. Det är inte samma sak utan dig.
Du har väl inte tid nu när du har fullt upp med man och familj.
Du vet mycket för att vara ännu en idiot som gömmer sig bakom en röstförvrängare.
Jag gömmer mig inte, Sidney. Inte den här gången.
Blev du överraskad nu?
Behöver du samla dig lite? Det ser så ut. Jag väntar.
Bra försök. Stu Macher är död.
Oj då. Det håller jag nog inte med om.
Gud, det känns så bra att se dig. Jag har alltid varit svag för dig.
Det här blir så kul.
Som förr, förutom att det inte finns nån Billy, Randy eller Tatum.
Apropå det, din dotter heter också Tatum. Det är verkligen gulligt.
Lite konstigt, visst, men supergulligt.
Och hon är...
...så söt.
Du pratar inte om min dotter.
Okej, men jag borde nog ändå säga att jag står utanför hennes skola.
Du skulle bara våga!
Showtime, bitch.
Chefen!
Woodsboropolisen ringde nyss...
Ett ögonblick.
Hej, älskling.
- Åk till aulan! - Va?
En mördare är ute efter Tatum!
Jag är på väg. - Alla enheter till skolan!
- Jag är på väg. - Skynda dig, Mark.
- Börja med lyft och landning, okej? - Okej.
- Redo? - Redo.
- Okej, lite väl hård landning där. - Sorry.
- Det är för ryckigt. Mjukare. - Uppfattat.
Igen.
Gärna i dag.
Aaron?
Hallå?
Det här är min snälla röst.
Aaron?
Aaron, jag vill ner nu.
Fan!
Hallå!
Nej!
Släpp ner mig!
Det är inte kul.
Aaron!
Aaron! Nej!
Hjälp!
Släpp loss mig! Det gör ont! Aaron!
Hallå!
Vad i helvete?!
Nej, vänta!
Fan!
Nej, snälla!
Nej! Rör mig inte!
Försvinn!
Nej, snälla!
Snälla.
Snälla, sluta! Snälla...
Jag vill inte dö!
Tatum!
Din jävel!
Säkra utgångarna!
Tatum!
Mamma, vad gör du? Allt bra?
- Jag var inte ens här. - Han var hemma hos mig.
- Okej. Och var var du? - Nere i kostymrummet.
- Inte när jag var där. - Var du här?
Nej, han åkte, sen var jag där. - Men jag såg inte dig.
- Jag var i klädlogen. - Hela tiden?
Nej, inte hela tiden.
Jag åkte hem, åt en lätt middag, drack en Aperol Spritz...
Herregud, vem gör så här?
Vi har inte ens nån ersättare.
Hej.
Mördaren kom undan.
Den som gjorde det kände till lokalen. Det var välplanerat och perfekt utfört.
- Barnen, då? Har du ringt din mamma? - Ja.
Hela Denvers poliskår är där.
Två tonåringar är döda. Vad fan händer?
Du är inte ensam. Vi tar hand om det här.
- Om det här är Stu... - Det är inte Stu.
Han ligger begravd i Woodsboro.
Vi skickar samtalet till delstatspolisen.
De har resurserna att identifiera honom. Vi kommer få fast honom.
- Håller inte Ben på med datorer? - Gör inte alla unga det?
Han har sökt till Carnegie Mellon för att plugga datavetenskap.
Jag fattar, men vem som helst kan göra deepfakes numera.
Du kan väl hämta Tatum? Ge mig nån minut här så åker vi sen.
Tatum, vi åker.
Inte du.
- Mamma. - Nej.
- Mrs Evans... - Nej.
Följ med din familj.
Jag ringer.
Varför är du så otrevlig mot honom? Han är ingen mördare.
- Det kan du inte veta. - Alla är inte som Billy Loomis.
Bara för att du inte kan lita på folk betyder det inte att alla är opålitliga.
Inte här.
- De söker igenom huset. - Det går fort.
Säkrat.
- Vi kontrollerar kvarteret. - Bra, vi är snart klara här.
Ta det ni behöver, ni åker om fem minuter.
Vadå, ska du inte följa med?
Det är mitt jobb att gripa gärningspersonen.
- Var är din packade väska? - Den packade jag upp för evigheter sen.
Så vi ska bara fly?
Ja.
- Sidney Prescott flyr väl aldrig? - Det är annorlunda nu när jag har dig.
Hannah har mördats. Vi kan inte bara åka.
Jag har sett det här förut. Om vi stannar kommer fler att dö.
Och jag tänker inte riskera att nåt händer dig.
- Varför varnade du mig inte? - För vadå?
Allt det här! Om jag hade vetat hade jag kanske kunnat rädda henne.
- Behöver du nåt annat, packa det nu. - Varför litar du inte på mig?
Vi måste åka, okej?
Ta de här.
- Varför släckte du? - Jag trodde du gjorde det.
- Tatum. - Håll dig bakom mig.
Tatum?
Tatum!
Pappa.
Snälla, låt henne vara.
Mark, sänk vapnet.
Vi löser det här, älskling. Se på mig.
Det är mig du vill ha. Släpp henne.
Ner!
- Mark! - Pappa!
Spring!
Häråt!
Vad gör du?
Dra åt helvete!
- Var är vi? - Vi är säkra här.
- Säkert att han inte kan ta sig in? - Ja.
- Vad är det? - En annan väg ut. Jag måste hämta pappa.
Lämna mig inte!
- Låt mig följa med, snälla! - Okej, fort.
- Hela vägen ner. - Okej.
- Mamma! - Häråt!
- Mamma! - Fort!
Fort!
Mamma!
Häråt.
Larma polisen! Nu!
Hjälp!
- Är du oskadd? - Är du det?
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
- Dödade jag honom? - Japp.
Chad, hämta kameran. - Mindy, rigga för direktsändning.
- Ma'am, stanna i bilen. - Flytta på dig!
Mamma! Pappa!
Allt bra?
- Snacka om otäckt. - Det var grymt.
Ta kameran, vi filmar allt. Du måste alltid vara redo.
Jag räknade inte med att bli inblandad i ett dråp sekunden vi kom till stan.
Men nästa gång är jag redo.
- Du blöder. - Än sen?
- Hur är det med Mark? - Det krävs mycket för att rå på honom.
- Gale, han sa att han var Stu. - Ursäkta?
Stu.
Stu Macher? Stu Macher som är död?
Nu drar vi av masken på fanskapet.
- Chefen? - Gör det.
- Vem är det? - Jag såg honom på kaféet i dag.
- Är du säker? - Ja.
Känner ingen igen honom? Det är konstigt.
Ja, det är alltid nån man känner.
Vi har material till en hel film.
Jag vet inte vad jag ska säga. Jag skulle bromsa men råkade gasa.
Karl Allen Gibbs.
Rymde från Fallbrooks psykiatriska klinik för två veckor sen. Trippelmördare.
Nån aning om varför han attackerade er och er familj?
- Nej. - Tack, Cooke.
Ja...
- Han kan inte göra fler illa. - Nej...
Det här var för lätt. Det är alltid fler än en.
Sidney, Stu Macher är död.
Håll ett öga på Tatum.
Sidney!
Sidney, vad har hänt?
Kan du säga nåt?
Redaktionen messade, vi ska köra live.
- Jag hämtar Gale. - Nej.
- Nej, det ställer jag inte upp på. - De sa inget om att det måste vara Gale.
- Vi får sparken! - Gör det bara!
Visst.
Tre, två, ett... Hoppsan.
Gör om det där och jag sliter strupen ur er båda, är det uppfattat?
Vi har just fått veta att före detta talkshowvärden Gale Weathers är i stan.
Ursäkta, miss Weathers. Robbie Rivers från WFPO. Får jag fråga...
Skit på dig.
Er känner jag igen. Vad gör ni i stan?
- Vi hade bara vägarna förbi. - Med Gale Weathers?
Och råkade köra över en förrymd psykopat precis utanför Sidney Evans hus?
Vad pågår här egentligen?
- Skaffa din egen story, Robbie. - Vi tänker inte göra jobbet åt dig.
Unna en småstadsreporter ett scoop!
- Sidney! - Jag beklagar verkligen, mrs Prescott.
- "Mrs Evans", Lucas. - Såklart. Förlåt, jag menade det.
Lucas, är du bra på AI?
AI? Nej, jag vägrar det där. Det blir civilisationens undergång.
Varför undrar du det?
Var försiktig, Jess. Håll dörrarna låsta.
Kom nu.
Ni är Gale Weathers. Hej.
- Och vem är du? - Lucas.
- Vad gör du här? - Han är min son. Vi bor här bredvid.
Vi är vänner till familjen.
- Gillar du rysare, Lucas? - Absolut.
- Särskilt Stab- filmerna? - Ja, jag kan dem utantill.
- Vad håller ni på med? - Det är Gale Weathers.
Filmerna är baserade på hennes bestseller.
Jag vet, men jag gillar inte hur hon ser på dig.
Håll min son utanför vad det nu är ni tänker göra.
- Ledsen, men du vet hur det är. - Ja.
Alla är misstänkta.
Ja, men ni dödade mördaren. Han är död.
Hur vet du att det bara är en?
Ursäkta.
Till dess det här är över håller du dig borta från det här huset.
Kom nu.
Vad fick dig att komma hit?
När nyheten kom om morden i Macher-huset rusade alla journalister dit
men jag kände på mig att Woodsboro var fel spår.
Mark låter analysera samtalen för att bekräfta att de är falska.
Finns det en chans att de är äkta? Att Stu är vid liv?
Det vore förstås en bättre story, men det är för långsökt.
Är nåt fel?
Bara lite nervskador från attacken i New York.
Du hade tur som inte var där. Det var hemskt.
Tack.
- Kul att träffas, Tatum. - Tatum?
- Tatum som i... - Den Tatum, ja.
- Vad gör ni för Gale? - Vi är hennes praktikanter.
Sen hon fick sparken har hon försökt hitta tillbaka till sina rötter.
Så hon är krimreporter numera och lär oss allt om the biz.
Sluta säga "the biz".
Det är mer vi som visar Gale hur man gör bra content.
Sluta säga "content".
Det går bra, förutom att Mindy försöker stjäla showen från Gale.
- Jag är framtiden. - Visst.
Till dess lär vi oss om karriärer på dekis och comebacks som aldrig tar fart.
Var börjar vi?
Börjar vadå? Jag tänker inte börja nånting.
Vi måste ta reda på vem som ligger bakom.
Karl Gibbs är ingen som mördade på måfå. Det finns en koppling till ditt förflutna.
- Polisen kan sköta det. - Du menar din man. Vi måste hjälpa honom.
Vill du inte veta vem som ligger bakom?
Gale, jag kan inte - inte längre. Jag behöver vara med min familj.
Därför måste du hjälpa mig. Den som är ute efter dig ger sig inte.
Dra på trissor, självaste Gale Weathers!
Så ledsen att ditt program las ner och att du fick sparken.
Jag fick inte sparken. Kontraktet förnyades inte.
Okej, bryr mig inte. Inte ens lite.
- Förlåt att jag körde över din kompis. - Klarar du inte att göra jobbet själv?
Ska du säga, som släpar in en gammal hagga som förstärkning. Snacka om sorgligt.
Vad hände med er två? Ni hade sån glöd en gång i tiden.
Du ska dö, ditt jävla piss-AI.
Vi får se hur fejk jag är när jag kör en kniv i din jävla hals!
För jag ska döda er och kommer njuta av varenda sekund.
Fan vad sjukt.
Fallbrooks psykiatriska klinik. Ett par timmar bort. Vi börjar där.
Där har vi henne. Jag visste att du fanns där någonstans.
Du har rätt. Det här tar inte slut förrän jag stoppar det.
Jag är tillbaka så fort jag kan.
- Jag vill följa med. - Nej, det är för farligt.
- Varför åker du, då? - Jag vet vad jag gör.
- Snälla, mamma. - Du är inte redo.
Lär mig, då. Jag vill inte sluta som den andra Tatum.
Va?
Du döpte mig efter en tjej vars huvud krossades av en garageport.
- Hon var min vän. - Och hon är död.
Hon var ett offer, inte en fighter. Jag vill vara en fighter.
- Älskling, lyssna på mig... - Kul att veta vad du tänker om mig.
Hon har precis förlorat en vän, så... Hon är upprörd.
Håll henne borta från Ben. Han får inte komma hit.
Någon gömde sig på vinden. Det kan ha varit han.
Vi kollar just nu upp alla hennes vänners telefonnummer, mejl och IP-adresser.
Om Ben eller nån av hennes vänner är inblandade så vet vi det snart.
Hon har rätt. Genom att skydda henne har jag gjort henne sårbar.
FALLBROOKS PSYKIATRISKA KLINIK
Ja.
Okej.
Okej, Terry. Tack.
Coronern i Woodsboro säger att det saknas journal för Stu Macher.
Kvinnan som var coroner 1996 är död så det finns ingen att fråga.
- Har journalen försvunnit? - Eller stulits.
Nån vill få det att se ut som om Stus kropp aldrig nådde bårhuset.
- Eller så... - ...är det Stu.
Vi kollar.
- Era passerkort. - Tack.
Varsågod.
- Hur kan jag hjälpa er? - Gale Weathers, Channel 7 i New York.
- Vi gör ett reportage om Karl Gibbs. - Jag förstod nästan det.
Delstatspolisen var här hela natten och gick igenom hans saker.
- Skulle vi kunna få titta på rummet? - Tja...
Ja, det ska väl gå bra. Den här vägen.
- Vad kan ni berätta om Karl? - Han var våldsam.
Dödade tre kvinnor för 20 år sen.
Kan ni komma på nåt skäl till att han skulle ge sig på Sidney Prescotts familj?
Nej, inte vad jag vet.
- Jag är glad att ni mår bra. - Tack.
Pratade han nånsin om Ghostface-morden? Eller om Stab- filmerna, eller nåt sånt?
Inte vad jag minns.
Om honom, då?
- Ja, det är John. - John?
Ja, som i John Doe. Han visste inte sitt eget namn.
Tappade minnet efter slaget mot huvudet som gav honom de där ärren.
- När kom han hit? - Det var före min tid.
Jag har jobbat här i 16 år, så kanske i slutet av 90-talet?
Han hade rummet där nere. Vill ni se det?
Han var hemlös. Sov på gatan i Kalifornien eller nånstans.
Sen en dag slog det bara slint. Han attackerade en skolelev.
Bedömdes vara oförmögen att ställas inför rätta och hamnade här.
- Var är han nu? - Han frigavs.
För två veckor sen.
- Vet ni vart han tog vägen? - Sån information kräver domstolsbeslut.
Och jag antar att John Doe och Karl Gibbs tillbringade mycket tid tillsammans?
- Ja, de var goda vänner. - Ja...
Stod varandra nära.
Grannkillen är skum. Han står där och stirrar på huset.
Jag har gått tillbaka tre dagar.
Om mördaren gömde sig på vinden måste han ha tagit sig in i huset.
Kan nån ha manipulerat bilderna? Mördaren är uppenbarligen tekniskt kunnig.
Hittade ni handdukar och allt ni behöver?
- Ja, och bra tryck i duschen, så tack. - Det var så lite.
Så...
Varför är ni här?
Förlåt, jag menar...
Efter allt ni har gått igenom, är ni inte rädda?
"Rädda"... Det måste göras.
Mitt karriärmål är att överträffa Gale Weathers.
Och som Woodsboro-arvingar är det också vår plikt.
Vår morbror Randy var nära vän med din mamma.
Och jag vill avslöja mördaren.
- Hon har haft fel förr. - Det där hjälper inte.
Avslöja mördaren? Hur avslöjar man en mördare?
Man samlar alla misstänkta och kör en Agatha Christie på dem.
Hur vet man vilka som är misstänkta?
Av historien att döma bör det vara en av dina vänner, sannolikt din pojkvän.
- Pojkvännen är alldeles för uppenbar. - Det är inte min pojkvän.
Sött. Vi måste samla alla misstänkta i ett rum.
De har infört utegångsförbud i kväll. Hela stan stänger ner.
Fast det kanske finns ett sätt, om jag bara lyckas lura pappa.
Är det ens möjligt? Han är stans polischef.
Men om vi kan ta reda på vem det är så kan han göra gripandet.
Jag är less på att inget göra.
Det var biträdande polischefen. De spårar telefonen om han ringer igen.
Ska vi bara vänta på ett samtal? Det måste gå att få honom att ringa.
Kanske om jag ger dig det du har jagat sen 1996?
En intervju?
Jävlar alltså...
Jag behöver veta när domstolsbeslutet kommer.
Bra. Och ring så fort Sid får ett samtal.
Tatum!
STÄNGT P.G.A UTEGÅNGSFÖRBUD
Hej, Chloe. Ben och Lucas är redan här.
Det här är Chad och Mindy.
Hej. Chloe. Kom in.
- Är det här dina föräldrars ställe? - Ja, men de vet inte att vi är här.
Hur är det?
Vad ska vi dricka?
Här kommer pizza med salami och champinjoner.
Tack.
Så vilka är ni?
De vill hjälpa oss att hitta mördaren.
Tror de att det är nån av oss?
Ja. Men det gör inte jag.
Så snubben som dog för 30 år sen lever?
Hur skulle Stu Macher kunna leva? Var har han gömt sig? Under en sten?
Skulle ingen känt igen honom på 30 år?
En helt absurd efterhandskonstruktion! Den här gången handlar det om nostalgi.
Mindy, vi har snackat om att inte tjata om de där reglerna.
Den som ligger bakom det här vill locka in Sidney i det igen.
Hon är en scream queen, och de tillåts aldrig ett lyckligt slut.
Det finns en anledning till att Jamie Lee gör nya Halloween- filmer.
- Alla vill vi läsa om Svindlande höjder. - Men nu handlar det om verkliga livet.
För den här personen handlar det inte om Stab- filmerna, utan om Sidney.
Men inte dagens Sidney, utan Sidney för 30 år sen.
Den Sidney som dödade Ghostface-mördare typ en gång om året.
Och de använder Stu Macher eftersom han var med från början.
Kvällen då Sidney blev Hämndens ängel.
Eller så är det verkligen Stu. Billy Loomis hade ju ett barn, så...
- Var fick du tag i samtalen? - Från mammas molnlagring.
- Kan du se om de är fejk? - I så fall är det bra gjort.
Skuggorna stämmer
ögon och händer saknar både artefakter och pixelering.
Det kan ha varit riktiga samtal.
Okej, om det är Stu Macher så har han en medbrottsling.
Han kan ju inte vara på två ställen samtidigt, så...
Vem är det?
Varför skulle nån av oss ge sig på Tatum och hennes mamma?
Dags att snacka motiv.
Ursäkta. - Ben?
Står Sidney bakom Tatums val av dig som pojkvän?
Mamman gillar aldrig pojkvännen. Det vet ju alla.
Och du är en intressant blandning av muskler och hjärna.
Jag gillar att träna bägge delarna, ja.
Det där är knäppt att säga högt.
Chloe. Alltid glad, omtyckt av alla, snyggt hår. Saknar uppenbart motiv.
Jajamän.
- Jag köper det inte. - Bra, för såna människor är tråkiga.
Där har vi ett motiv. Tristess. Nu är vi inne på Stu Machers territorium.
Och så du - med din sjukliga fixering vid allt som rör Sidney Prescott.
Hon är ju en legend inom true crime. Jag är inte fixerad, jag är... fascinerad.
Hårklyverier.
- Jag satsar på pojkvännen. - Jag gissar på creepy kid.
Jag börjar bli jävligt less på allt tjat om att jag är creepy.
- Jag är inte creepy. - Creepy är rätt sexigt.
Hej...
- Får man ta en till öl? - Ta vad du vill.
Så vi är överens om att det här är mitt scoop.
- Det var det vi sa. - Absolut.
Okej, jag har tre kameror på er. Vi sitter i kontrollrummet.
Och så behöver jag din telefon, så att när han ringer...
Okej, vi ersätter samtliga sändningar i delstaten när ni gett klartecken.
Jävlar, vad grymt!
Okej. Vi får hoppas att Stu ser det. Redo?
- Tänker du vara snäll? - Nej.
Jag har väntat på det här i 30 år. - Tre, två...
God kväll. Gale Weathers här med en exklusiv intervju med Sidney Prescott.
Vad fan...? Mamma är i direktsändning på Channel 7.
- Välkommen, Sidney. - Hej, Gale.
Du är känd för att ha överlevt en rad brutala mordförsök.
Och nu är du och din familj återigen måltavlor.
Vad är det som händer?
Vi har attackerats två gånger av nån som utger sig för vara Stu Macher.
Stu dödades väl i Woodsboro när han och Billy Loomis attackerade dig?
Jag är inte längre så säker på det.
- Är det därför du ställer upp nu? - Jag vill prata med honom.
- Vad skulle du vilja säga? - Jag vill veta vad han är ute efter.
Varför gör han detta efter så lång tid?
Han behöver förstå att det här inte behöver fortsätta.
- Zooma in. Mer. - Säg vad det är du vill.
Kanske är han bara nåns knähund? Han var ju alltid bara medhjälparen.
Är det så det är? Vill du ta ledarrollen?
Här har du din chans. Ring mig, scenen är din.
Helvete...
Han kanske inte tittar än. Vi fortsätter.
- Du och jag har känt varandra länge. - Väldigt länge, ja.
- Hur skulle du beskriva vår relation? - Komplicerad, men bestående.
Du skrev boken Out of Darkness, om att bearbeta trauman.
Ändå har du nästan helt försvunnit från offentligheten.
Jag kände att ju mer jag pratade om det, desto mörkare blev tillvaron.
Du har tre barn. Tatum, som är äldst, är sjutton.
Jag pratar helst inte om dem.
Tatum är i samma ålder som du var när det här började.
Det måste väl ha stor betydelse?
Som sagt, jag vill inte prata om dem.
Tatum fick sitt namn efter den unga flicka som mördades så brutalt för alla år sen.
Jag döpte henne efter en barndomsvän som jag älskade djupt.
Hon var den sista vännen jag någonsin litat på.
Oroar du dig någonsin för att föra vidare ditt trauma till barnen?
Eller att de ska bli måltavlor för framtida mördare?
Fan...
- Sidney. - Det räcker, Gale.
Vi är strax tillbaka. Eller kanske inte.
Vi bryter. Kör grafiken.
Det där var orättvist. Och farligt!
Du försvann, Sid. Folk vill veta. Jag vill veta!
- Förlåt. - Menar du det?
Tänk om jag hade frågat dig om Dewey i direktsändning.
- Vad hade du sagt? - Att jag mår bra.
För det intalar jag mig själv 500 gånger om dagen bara för att överleva.
Det här är Robbie Rivers som gett er en intervju med Sidney Prescott Evans.
Det där var rätt maxat.
Ja...
Allt bra?
Jag beklagar allt det här.
Det här var ingen bra idé.
Hur långt är det till TV-huset? Jag vill vara med mamma.
- Det är nära. Jag kör dig. - Okej.
Vi är inte i sändning. Det här måste ut!
Sid, vill du ha en kram?
Vi har väntat på dig.
Varför? För att spåra samtalet?
Ja, din jävel. Eller så säger du bara var du är.
Visst. Jag är på Parker's Tavern. Och det är din dotter också.
- Hon är inte där. - Hon är inte hemma i alla fall.
Hon ignorerade utegångsförbudet.
Hon är en olydig liten slyna. Jag ska straffa henne.
Fan!
Var det allt? Ringer han tillbaka? Du lovade mig en story, Gale. Var är den?
Ring polisen, säg åt dem att åka till Parker's Tavern.
Sidney!
Vad fan...
Mark, Tatum åkte till Chloes restaurang. Hon är i fara. Var är du?
Fan.
Vad är det här?
- Har du gjort det här? - Va? Nej.
Det var bara för att testa om det gick.
Det ska bli ett nöje att döda dig, Sidney - och din dotter.
Jag ska njuta av varje sekund, din subba!
- Tate... - Det var du.
Tate!
Ingen jättesuccé direkt. Vi vet fortfarande inte vem mördaren är.
Jag gissar på Creepy kid.
- Jag är alldeles för uppenbar. - Så uppenbar att du inte är uppenbar.
- Vad luktar det? - Helvete, pizzan är i ugnen.
Toapaus.
Vi borde inte ha lämnat Tatum ensam med Gen Z-Billy Loomis.
Är det inte konstigt att två misstänkta bara försvann?
- Jag har ingen lust att bli ihjälhuggen. - Vi letar reda på Tatum.
Okej.
Låst. Vi är inlåsta.
Det måste finnas en annan väg ut. Vi kollar matsalen.
Jävla skitugn.
Fan!
Finns det ingen jävla dörr?
Köket. Det måste finnas en bakdörr.
Det där låter inte bra.
Hitåt!
- Mördaren är därinne! Gå inte in! - Lugnt, jag tar det.
Jag tar det!
Lucas!
Fan...
Lucas.
Nej...
Nej!
Snälla, öppna! Snälla!
Hjälp! Snälla, hjälp mig!
Han försöker döda mig! Hjälp mig!
- Där är du. - Såg du mördaren?
Jag såg ingen. Det var en rejäl smäll du gav mig.
Vi måste härifrån.
Tate, hör på mig. Det är inte jag.
Jag vet. Förlåt.
Jag skulle aldrig göra dig illa.
Nej!
Hjälp!
Little Latte Ytterdörren olåst
Mamma
Inne på fiket, mördaren utanför
Gud...
Pistol finns på kontoret
- Tatum! - Mamma!
- Jag kommer! - Han är vid dörren!
INGEN TÄCKNING
Förbannade telefonjävel!
Jag hör dig inte!
Tatum, lyssna på mig. Jag hinner inte dit.
Men jag är kvar i luren. Hämta pistolen i kassaskåpet.
Koden är din födelsedag.
- Jag vet inte hur man använder den. - Jag hjälper dig.
Har du hörlurarna? Använd dem. Du behöver båda händerna.
Okej...
Vänta.
Jag hör inget. Jag tror han försvann.
Nej, han letar efter en annan väg in.
Mamma, skynda dig!
Hör på mig nu.
Pistolen är laddad, men du måste osäkra den, okej?
Ser du den lilla spärren?
Vrid upp den så du ser en röd punkt.
Jag ser den.
Okej. Du behöver bara sikta och trycka av.
Sikta mot kroppen, okej?
Och när han faller ihop, skjuter du honom i huvudet.
Jag kan inte.
Jag är inte som du. Jag kan inte.
Jo, det är du, Tatum. Du är som jag.
Jag såg intervjun.
Fokusera, älskling. Vi gör det här tillsammans.
Han dödade Ben.
Han dödade honom.
Just nu måste du överleva. Okej? Det är allt som räknas.
Du måste skjuta honom genom väggen.
Var då?
Skjut mot kalendern. Mot kalendern.
- Nej, vänta. Han rör sig. - Mamma?
Till höger om dörren, skjut nu!
Du sköt honom.
Du sköt honom!
Nu måste du gå runt honom, men skjut honom i huvudet först.
Men han är död. Jag sköt honom.
Jag vet, men för säkerhets skull, skjut honom i huvudet nu.
Tatum... Tatum?
- Tatum! - Mamma!
Tatum!
Hej, Sidney. Har vi inte kul?
Om du gör henne illa...
Jag skadar henne inte förrän du är här och ser det.
- Var är du? - Där hjärtat bor...
...tills jag sätter en kniv i det.
Kom ensam.
Välkommen hem, Sidney. Vi har väntat på dig.
Tack för att du kom ensam. Det går smidigare när du följer reglerna.
Lägg av med den här skiten. Om du nu är Stu, visa dig!
Var är jag?
Kan du hitta mig?
Det är inte jag på riktigt.
Vill du veta vem jag är?
Minns du mig?
Jag förlåter dig aldrig för det du gjorde mot min son.
Jag hade gjort om det.
Din mamma förstörde mitt liv.
Men hon förstörde dig också.
Precis som du förstört din egen dotter.
Du kan dra åt helvete!
Här borta!
Det är jag, syrran.
Ska vi göra en film? En rysare?
Jag skriver på ett grymt manus.
Kom igen, Sid! Vi är ju familj.
I slutändan är familjen viktigast.
Vi vet båda vad vi är beredda att göra för vår familj.
Och för vännerna, såklart.
Men alla dina vänner dör så fort de kommer nära dig.
Jag dog för din skull, Sidney.
Betyder inte det nåt?
Var är min dotter?
Jag tänkte gå tillbaka till början.
Ett telefonsamtal, en tjej
och nån hon bryr sig om fastbunden i en stol utanför huset.
Tatum, förlåt.
Jag bara...
Vad är du ute efter?
- Du... - Japp, jag.
Eller jag och Karl.
Karl är död.
Det hade jag också varit, om din dotter inte siktat så illa.
Man måste alltid skjuta dem i huvudet.
Inte sant, Stu?
Jag är strax tillbaka.
Mark!
Okej!
Se på fan! Han lever än.
- En seglivad rackare. - Din jävel!
Jessica. Vad...?
Hallå, grannen.
Hur är det med dig?
Du trodde väl inte på allvar att det var Stu?
Det vore ju korkat. Stu är död.
Visst, arvet efter honom lever, men han är... död.
Jag har en bakgrund inom AI.
Jobbade som säkerhetsexpert på Google en gång i tiden, före Fallbrook.
- Att återuppliva Stu var min idé. - Glöm det, det var min idé.
Nej, jag lät dig bara tro det.
- Jessica, snälla, vad håller du på med? - "Jessica, snälla, vad håller du på med?"
Gud, jag känner inte igen dig längre. Vad hände med dig?
Jag är så besviken, Sid.
Lyssna, det här är inte du. Det finns andra sätt att lösa det.
Jag vet. Det finns alltid andra sätt.
Ursäkta mig.
Du lärde mig det. Du skriver om det i boken.
Du räddade mitt liv, Sidney.
Innan du förstörde det.
Du vet att min man misshandlade mig.
Jag var fast och såg ingen utväg.
Men så läste jag Out of Darkness av Sidney Prescott.
En fantastisk bok.
Och då förstod jag att ditt liv mynnar ut i en enkel sanning.
Sidney Prescott dödar skurken.
Det är ditt syfte.
Du är verklighetens scream queen. Tjejen som överlever.
Vilken inspiration du är!
Så jag började planera, träna pilates...
...och sen gjorde jag en Sidney och dödade min man!
Och kom undan med det.
Och det hade jag dig att tacka för.
Men sen försvann du, Sid! Och du åkte inte till New York.
En Ghostface-attack utan dig räknas inte. Du försvann. Varför?
- Det finns ett liv efter trauma. - Inte för dig!
Trauma är ditt liv.
När du bara försvann, vet du hur mycket det sårade mig?
Jag kunde inte hantera det!
- Så jag lät lägga in mig. - På Fallbrook. Där vi träffades.
Nu pratar jag, så avbryt inte, okej?
Var fan var jag? Helvete!
- New York. Pilates. Du försvann. - Fallbrook.
Det var den närmaste kliniken. Jag var tvungen att vara nära dig.
Vilket leder oss fram till i kväll.
Du har rätt. Jag har varit självisk. Jag kan bättra mig, vi kan börja om.
Det är ju det jag gör nu.
Genom att döda dig.
Inget mer gammalt känslogods. Jag lägger det bakom mig nu.
- Lucas, då? Du har en son. - Nej, han är död, Sid.
Han var alldeles för lik sin far.
Och nu kan jag börja om på riktigt.
Tycker du att du varit en bra mamma till Tatum?
Jag menar, du har ju inte lärt henne nånting av värde.
Du har inte fört vidare överlevaren i dig. Men det gör inget, jag ska lära henne.
Hon ska få se sin mamma dö. Precis som du gjorde.
- Och så fortsätter det. - Nej.
Jag insåg till sist att jag inte längre behöver dig.
Ingen gör det, för du är för gammal för att vara tjejen som överlever.
Jag skapar Sidney 2.0.
Titta nu, Tatum.
- Okej, ring efter ambulans. - Va?
- Vart ska du? - Stanna hos pappa.
Sidney.
- Sidney... - Ge dig.
Kan du inte bättre?
Fan!
Gick det bra?
- Du måste skjuta henne i huvudet. - Va?
- Fan! - Helvete... Okej.
Kom.
Hur är det?
Jag är för fan Sidney Prescotts dotter.
"För gammal"...
Skit på dig.
Robbie Rivers här, med en exklusiv rapport direkt från polischefens eget hem
där en mardröm äntligen är över.
De vill direktsända.
- Jag har förlorat för mycket blod. - Jag klarar inte att hålla kameran.
- Jag hoppades du skulle göra det. - Jag mår bättre nu.
- Men inget blod i bild. - Jag hämtar stativet.
Tack för att du bara drog.
Varför gjorde du det?
Du har alltid funnits där för mig.
Jag borde ha åkt till New York. Jag borde ha funnits där för dig.
Och jag hade fel om en sak.
Jag litar visst...
Jag litar på dig.
- Vill du att jag kör dig till sjukhuset? - Gärna.
En minut bara.
Det var det här jag ville skydda dig från.
Det var inget du kunde rå för.
Tatum var min bästa vän.
Hon var rolig och rakt på sak.
Sa alltid vad hon tänkte. Helt utan filter.
Och hon var stark. Och lidelsefull.
Hon var inte rädd för nånting.
Därför fick du heta Tatum.
Det var vad jag hoppades du skulle bli.
Stark...
...och orädd.
Vad vill du veta mer?
Det kan räcka just nu.
Okej.
- Du vet väl att jag älskar dig? - Jag älskar dig mer.
Nu åker vi till pappa.
Tre, två...
Det som tog sin början i torsdags, i hemmet där mordsakern...
Bryt. Jag blandade ihop "mordet" och "massakern".
- Du är kass på det här. - Käft. Igen.
Uppfattat. Tre, två...
Mitt namn är Mindy Meeks-Mar...
- Har du inte ens koll på vad du heter? - Sluta garva!
Tre, två...
Mitt namn är Mindy Meeks-Martin.
Jag har överlevt Ghostface tre gånger och är ny reporter för CBS 7 New York.
Gud, jag missade att spela in det där.
Jag hatar dig.
Översättning: Joakim Troué Svensk Medietext