Serien bygger löst på Karl Lagerfelds liv.
Personer, relationer, handlingar och annat kan vara uppdiktade eller ändrade.
Detta har gjorts för dramaturgisk effekt och är inte avsett att skildra sanningen.
HÖSTEN 1974
Jacques?
Hallå?
Om vi kommer på dem igen, är vi inte lika snälla.
Sånt här är olagligt.
-Onaturligt och olagligt. -Ja.
Vänta här.
Jag struntar i vem Yves ligger med. Men om dagarna ska han rita kläder.
Och jag vill att Jacques slutar träffa folk som drar ned honom.
-Då är vi överens. -Ja.
Koppla din gigolo, annars får jag lära honom en läxa.
Stick nu, era fjollor.
Släpp mig.
-Jag glömde tändaren hos transvestiten. -Tyst.
Är du arg för att jag hade lite kul med Yves?
-Du får säga att du är svartsjuk, Karlito. -Du är så omogen! Jävla bråkstake.
Du är inte svartsjuk, för du känner inget.
Annars skulle du vara svartsjuk, lycklig, kär...
-Du skulle leva! -Du får inte ligga med Yves!
Men ser man på!
Äntligen. Och varför får jag inte det?
-Det vet du. -Nej, du berättar ju inget.
Vem som helst, men inte han! Inte han!
Det vet du, och därför gör du det. Du förödmjukar mig.
Jag betalar bostad, kläder, mat, utekvällar, skivor...
Hela ditt skitliv som misslyckad författare.
Du är en nolla!
Och vad är du utan mig?
En stackars medelmåtta.
Du är bara intellekt. Och helt ensam.
Ut!
Yves har både hjärta, mod och kuk! Därför är han konstnär, till skillnad från dig!
Förlåt att jag är sen.
Det här är fantastiskt!
Visa lite entusiasm. Det är ett mästerverk.
Ljuset ovanifrån, de perfekta proportionerna...
Taj Mahal är också ett mästerverk. Vill du hyra det?
Han som håller i pengarna...
Lenoir tycker att det är för dyrt.
Lenoir vill tjäna massor utan att spendera ett öre.
-Gaby tycker att det är för stort. -Det är tanken.
Vi kan inte fortsätta ha visningar på restaurang!
Vi kan hitta ett mellanting mellan en restaurang och det här kryssningsfartyget.
I den här lokalen krävs minst tusen gäster. Var hittar jag dem?
Inte ens Pierre Bergé skulle fixa det.
Då så.
Karl!
Men Karl!
Vad är det med dig?
Hetsa inte upp dig.
Vi diskuterar, vi tycker olika...
Det är ert modehus. Ni bestämmer. Jag är bara en underlydande.
Så är det inte alls.
-Karl... -Jag har fått nog.
-Av Chloé? -Av att inte bli tagen på allvar.
Men jag tar dig på allvar.
Det gör ingen.
-Hej, Elisabeth. Är Karl där? -Nej.
-Vet ni när han kommer hem? -Det vet jag aldrig.
Ville ni lämna ett meddelande?
Det var inget. Bry er inte om att jag ringde.
Dagens rätt, tack! Rödvin och kaffe, allt på en gång.
Äntligen! Förut svarade ni inte ens på mina inviter, men nu kontaktar ni mig.
Då tillverkade ni inte herrkonfektion åt Saint Laurent.
Men nu har ni nåt att hämta, alltså!
Ska vi prata ego eller affärer?
Affärer, absolut.
Är damkonfektion fortfarande intressant? Det gick visst inte alls förut.
Inte alls? Det är att ta i. - Tack.
Ert märke...
Roza Gouz. Hur länge höll det?
Jag har andra märken. Och det var inget misslyckande.
Det var på försök. Jag tar reda på vad som går hem, och sen förfinar jag det.
Karl, jag är nummer ett när det gäller herrkläder.
Snart är jag nummer ett inom damkläder också.
Jag började med tre tygstycken hos min farbror.
Det svåraste är gjort. Så om ni äntligen är redo att rita kläder åt mig-
-så har jag ett antal märken som behöver ett lyft.
Är jag nåt slags verktyg i en förhandling med Gabrielle Aghion?
Det verkade lite märkligt att vi skulle ses så nära hennes ställe.
Jaha, gör vi affärer med Bidermann nu?
Tål du inte att få nej?
-Vi pratar bara. -Bidermann pratar inte.
-Han köper. Både företag och folk. -Tänker du sluta?
Vad var omsättningen förra året?
-3 miljoner. -3,75 miljoner.
Dubbelt så mycket som innan jag blev konstnärlig ledare.
-Javisst, och du får ju betalt därefter. -Men jag är bara anställd.
När jag vill ha visning i en värdig lokal, pratar ni bara ekonomi.
Gör mig till delägare, så jag får delta i besluten.
-För annars...? -Det är inte mer än rätt.
-Annars? -Annars får jag överväga mina alternativ.
Då så.
Hallå?
Jag kommer.
-För strängt. Gör det kvinnligare. -Det kanske är min stil.
För mycket Chloé. Alldeles för mycket.
-Den är inte dum. -Ser ut som Courrèges.
Titta här. Det är din stil.
Ja. Och den är ful som stryk.
Du behöver en stil, men har tjugo.
Red ut det innan du lanserar ditt eget märke.
-God dag, herrn. -Hej, Geoffrey.
Kom in till mig.
Ett slott i Morbihan.
Det är till salu. Det heter Penoë eller Pinoë...
Jag vet inte. Det är bretonska.
Det finns varken vatten eller el. Allt är bevarat. Underbar 1700-talsstil.
Måste jag komma för att du köper ett slott?
-Jag vill veta vad du tycker. -Du gör vad du vill med dina pengar.
Det är till oss två.
Vad då till oss två?
Ett ställe långt från Paris, med frisk luft. Det finns en stor park.
Vi skulle kunna renovera.
Som ett gemensamt projekt.
Om du vill.
Så här gör vi.
Du köper slottet. Vi åker dit en helg, bara vi två.
Okej? Ingen annan.
Ingen mamma, inga vänner, inga mondäna bekanta.
Du och jag i 48 timmar.
Okej.
Men utan mask, vi blottar allt.
Okej.
Tillbaka på brottsplatsen, raring?
Det där var fult gjort.
Du hade ju kunnat prata med mig.
Du kunde ha gett mig ett erbjudande.
Varsågoda.
Jag tänker inte göra dig till delägare.
Om det är Lenoir som säger nej...
-Påminn honom... -Vi vet vad Chloé är skyldigt dig.
Men det finns en som har gjort ännu mer för Chloé än du.
Nämligen jag.
Med mina idéer, min stil, klänningarna och färgerna jag gillar.
Chloé är jag.
-Och Lenoir. -Nej.
Lenoir investerade för 15 år sen.
Företaget är mitt, men jag är minoritets- ägare. Du ber mig ge upp ännu mer.
Jag respekterar och tror på dig, men en sån uppoffring gör jag inte.
Så du ger mig sparken.
Det är ju du som hotar att sluta.
Vill du stanna, så blir jag glad.
Men jag kan bara erbjuda en liten löneförhöjning-
-och ett ställe utan grytor till nästa visning.
Om du hellre slår dig ihop med Bidermann och startar ditt eget märke-
-så...skulle jag förstå det.
Jag skulle inte bli arg.
Bestäm hur du vill göra.
Karl?
Välkommen till Penhoët.
De ruinerade sig på norrväggen.
När de fått upp byggnadsställningarna var pengarna slut.
Så ska inte vi göra.
Vi måste vara metodiska. Vi börjar med trädgården.
Träd tar ju längre tid på sig att växa än tapeter.
Vi ska plantera bokar.
-Ja, och tårpilar. Jag älskar tårpilar. -Ja.
Topp!
En spegeldamm, som på Versailles.
Och vi tar tid på oss. Tio år om det behövs. Tjugo.
-Finns vi kvar om tjugo år? -Javisst.
Inte?
Jo, jag. Med dig vet jag inte.
Jag tycker om det här. Att ha en ruin att restaurera resten av livet.
Bit för bit, som guldsmeder.
-Vi förvandlar det till ett smycke. -Som heter Penhoët.
Penhoët... Det låter som nån konstig bretonsk maträtt.
Nej, nej.
Det går ju inte.
-Nej, jag dricker ju inte. -Jodå.
Drick nu.
Kom till mig sen.
Karl?
Att vara ihop med dig är så ensamt!
God morgon. Klockan är tio.
Pariståget går klockan elva. Vi får gå, så vi måste ge oss av genast.
-Var är Karl? -Herrn har tagit bilen till Paris.
Jag väntar där nere.
Hej, Karl. Gick resan bra?
Tjusig bil! Den här vägen.
Nå?
Va?
Jag liknar väl nån flottig belgisk direktör, men visst är det en fin fabrik?
Gillar ni den?
Förr jobbade tusen personer här. Chefen var socialist.
Han bjöd dem på badresor med buss, så han blev ruinerad och nu är fabriken min.
Jag kan återanställa dem, det vill de gärna.
Karl, vi kan göra allt här.
Modellplagg och mönsterkonstruktion-
-matelassering, tillskärning och montering.
Full kontroll över hela kedjan.
Säg att ni är nöjd.
-Jag är nöjd. -Lite mer känsla, tack. "Jag är nöjd!"
-Jag är nöjd. -Då startar vi märket Karl Lagerfeld
Ett första utkast. Vi får diskutera.
Jag är van vid vitt. Prydligt och sobert.
I och med oljekrisen och all oro behöver folk sånt.
Enkelhet, vitt, svart, brunt. Tidlöst.
Lagerfeld passar dem som tycker om rena linjer.
Men på ett modernt sätt, förstås. En första tanke, bara.
-Då pratar vi strategi. -Säg först vad ni tycker om stilen.
Ni ser väl hur jag klär mig?
Andra får tala om för mig vad stil är.
Gillar ni er stil? Tycker ni att det är snyggt?
-Ja. -Då så.
Jag letar inte efter nästa Saint Laurent.
Såna där konstnärer tråkar ut mig.
Ni däremot är ju affärsman. Med er kan man prata affärer.
Som ni säger är det ju oljekris.
Vem ska vi sälja till?
Jo, till USA!
Vi börjar soft med lite sportswear.
-Sportswear? -Ja, precis.
Vi säljer dyrt, för det är ju made in Paris...
Ska vi säga så?
Jag gör ett förslag till kontrakt.
Från din Yves
SES I KVÄLL Yves
-Är du på dåligt humör? -Inte nu, mamma.
Slå inte i dörren för det.
-Har Jacques ringt? -Jag är ingen telefonväxel.
Hur går det med ditt klädmärke?
Jag ger allt, gör allt.
-Men inget händer. -Då ger du inte tillräckligt.
-Vart ska du? -På fest med Warhol hos Saint Laurent.
Andy! Så roligt att ses.
Vad tycks om den där?
Fyra Saint Laurent på en duk...
Det blir mindre trassel än med originalet.
Hur mår du, min vän?
Varje gång jag går på fest i Paris...
...känns det som om jag tränger mig på.
Till och med när den hålls till min ära.
Kanske folk inte gillar min peruk?
Nej, det är Paris. Här blir man ödmjuk.
Så de uppfann champagne för att stå ut?
-Underbar tavla! -Gratulerar, mr Warhol.
Var har du Jacques? Han är visst rolig.
God kväll.
-Ska du ut och fiska, Anna? -Jacques!
Jag kan inte äta i den här!
Du är också jättefin.
Hej.
Hoppsan. Du kanske ska ta lite vatten?
-Jaha... -Jag har lämnat Pierre.
-Okej. -För din skull!
-Vi flyttar till Marrakech. -Nej, Yves.
Du har druckit. Ta lite vatten. Du är full.
Vad gör du?!
Lite vatten, tack!
Nej, släpp. Vad gör du? Släpp mig!
Kom och sätt dig.
Pierre!
-Checkhäftet. -Nej.
Nej, nej. Sluta.
Hur mycket? Jag köper honom.
-Stoppa undan det där. -Här. Skriv vilken summa du vill.
Jag ber dig. Ge honom till mig.
Jag är så olycklig här.
Jag vill åka bort med honom.
Ge honom till mig, snälla du.
Kom, vi sätter oss.
Kom nu.
Yves? Yves!
Upp med dig.
Jag kan bara ge dig det jag har. Du får acceptera det, eller gå vidare.
Nå? Vad har du kommit fram till?
-Vad sägs om en parfym? -Men tänker du stanna eller sluta?
Vad sägs om en parfym?
Det är ju kris nu och försäljningen går ned.
Paris är pyttelitet, men omvärlden är stor och föränderlig.
Parfym är lyx för dem som inte har råd med lyx. Sånt säljer också i kristider.
Vi riktar oss till USA-
-där de inte bryr sig om hierarkin här i Paris.
Vi blir kända för parfymen, sen säljer vi kläder.
-Vi gör kläder, inte parfym. -Det är billigt att tillverka och lönsamt.
Men tänker du stanna eller sluta?
50 procent. Vi bildar ett fristående företag för parfymen.
Jag sköter allt jobb med den och får 50 procent av vinsten.
Ni får andra halvan.
Och du stannar?
Och jag stannar.
Då får du skriva kontrakt om ensamrätt för Chloé.
Jag accepterar dina gamla kontrakt, men inga nya.
Du är min, i minst tio år framåt.
Glöm Bidermann.
Och ditt märke.
Världen är vår!
Har du gjort ditt val?
Jag valde dig från början.
Och du?
Middag på Le Sept?
God kväll.
Har ni hört?
-Vad då? -Ryktena om Saint Laurent.
Kan folk någon gång låta bli att prata om Saint Laurent?
Han har försvunnit.
Försvunnit?
Han dök aldrig upp på ateljén i dag.
Ingen har sett honom på ett dygn.
-Menyn, tack. -Ja, självklart.
Vad vet du?
Jacques, öppna!
Jag träffade honom efter festen igår.
Vad håller du på med?
För att göra slut.
Vi har haft kul, men nu får du gå.
Det blev...våldsamt.
Det är slut. Stick!
Han ville inte lyssna.
-Han var helt galen. -Han är ju psykiskt sjuk.
Din lilla hora!
Och kan göra sig själv illa.
Jag gör allt du vill!
Ska du kasta glas på mig?
Hallå!
Vad har du gjort?
Jacques? Vad har du gjort?
Översättning: Agnes Malm Skoglund